Ak som sa zmienil o zvyškoch
fašistickej ideologie, tak na druhej strane treba vidieť,
že dnešné Slovensko charakterizujú nie
tieto temné živly minulosti, ale progresívne
a demokratické ľudové sily.
Naša strana, ktorá ešte
v podzemí dala podnet k sústredeniu všetkých
vlasteneckých síl v boji proti fašizmu, je
si vedomá toho, že len tesnou a harmonickou spoluprácou
všetkých demokratických síl nášho
národa a opretí o veľké demokratické
sily českého národa budeme vedieť rýchle
zdolať naše povojnové ťažkosti a dôsledne
uskutočnit tie vznešené ideály, za ktoré
pred rokom v slovenských horách a dolinách
krvácali a mreli najlepší synovia slovenského
národa. (Potlesk.)
Položenie v Československej
republike a zvlášť na Slovensku vyžiaduje
konštruktívnu spoluprácu všetkých
demokratických a vlasteneckých síl v pevnom
a širokom Národnom fronte.
Vítame preto spoluprácu
s každým, komu záleží na upevnení
nášho ľudovodemokratického režimu,
na vykynožení zvyškov fašizmu, na pozvihnutí
Slovenska a republiky, na dôslednom uskutočnení
odkazu a programu slovenského národného povstania.
(Potlesk.) Súdime, že konzolidácia našich
pomerov vyžiaduje, aby sa v Národnom fronte vytvorila
taká situácia, v ktorej všetky jej složky
berú rovnakú zodpovednosť za vedenie vecí
národných a štátnych a vedia svoje úzke
partajnické záujmy podvoliť záujmu národnému
a štátnemu. (Potlesk.)
V otázke stranícko-politickej
štruktúry nášho štátu komunistická
strana Slovenska zastáva názor, že sa má
prizerať k potrebám a zvláštnostiam politického
vývinu na Slovensku i v českých krajinách.
Neprospelo by konzolidácii a upevneniu sväzku česko-slovenského,
keby politické strany, vzišlé z potrieb a z
vlastností vývinu na Slovensku, šly zasahovať
do politických pomerov v českých krajinách,
a aby na druhej strane české politické strany,
zodpovedajúce potrebám a politickému i sociálnemu
rozvrstveniu českého ľudu, šly zakladať
svoje filiálky na Slovensko. (Potlesk.)
Rešpektovanie tejto zásady
nijako nevylučuje, ale naopak predpokladá čo
najorganickejšiu a najtesnejšiu spoluprácu slovenských
politických strán s českými politickými
stranami, ktorá je výrazom bratských sväzkov
oboch našich samobytných národov a predpokladom
toho, aby ústredným orgánom, vláde
a parlamentu bola zaručená celoštátna
autorita a kompetencia a aby činnosť ústredných
a slovenských národných orgánov sa
vyznačovala jednotným duchom a jednotnými
zásadami. (Potlesk.) A v tomto smere cíti
sa komunistická strana Slovenska povolaná i povinná
vniesť svoj kladný príspevok ke konsolidácii
pomerov, k upevneniu jednotnosti Československej republiky.
(Potlesk.)
Komunistická strana Slovenska
ako strana slovenského pracujúceho ľudu cíti
sa zvlášť úzko spätá s pracujúcim
ľudom českým a je tedy činiteľom,
upevňujúcim lásku a príchylnosť
slovenského ľudu k ľudu českému,
ktorý bude vždy aj najspoľahlivejším
garantom národných vymožeností a rovnoprávneho
postavenia Slovákov v republike. (Potlesk.)
Komunistická strana Slovenska
bola a ostane pilierom pokroku na Slovensku, strážcom
demokratických vymožeností slovenského
národa a činiteľom, upevňujúcim
a prehlbujúcim bratské sväzky Čechov
a Slovákov a tým jednotu a súdržnosť
našej ľudovodemokratickej, nedeliteľnej Československej
republiky. (Potlesk.)
V duchu týchto zásad
hlásime sa ku konštruktívnej práci i
na pôde opäť suverénneho československého
parlamentu. Vysoko oceňujeme prácu vlády
Národného frontu Čechov a Slovákov,
ktorá na všetkých úsekoch budovania
republiky položila v prvých ťažkých
mesiacoch pevné základy našej budúcnosti
a vykonala dielo, ktorým si získala dôveru
všetkých demokraticky cítiacich Čechov
a Slovákov.
Klub poslancov komunistickej strany
Slovenska víta preto vyhlásenie prednesené
pánom predsedom vlády Fierlingrom, kvituje
bilanciu činnosti v tomto vyhlásení obsiahnutú,
na ktorú môže byť vláda právom
hrdá, a vyslovuje dôveru vláde Národného
frontu Čechov a Slovákov. Komunistická strana
Slovenska súčasne schvaľuje postup svojich
členov vo vláde, vyslovuje im dôveru a ďakuje
im za namáhavú a úspešnú prácu
v budovaní základov našej domoviny - jednotnej
a nedeliteľnej Československej republiky. (Potlesk.)
Místopředsedkyně
Hodinová-Spurná (zvoní):
Uděluji slovo dalšímu řečníku,
jímž je pan posl. Hladký.
Posl. Hladký: Slavná
sněmovno! Je mi velkou ctí, že dnes mohu promluviti
za klub poslanců čsl. soc. demokratické strany.
Myslím, že musíme býti neskonale vděčni
presidentu republiky a vládě, že tak skvělým
činem, jako je zahájení prací sněmovny
v obnovené republice, uctila památku 28. října.
Je to znamením, ze se československý stát
plně vrací k demokracii a že parlament přejímá
úkoly, které dosud plnil president a vláda,
že se stává skutečným zákonodárným
sborem. Je mně také ctí, že jako jeden
z nepatrných účastníků domácího
odboje mohu první ve sněmovně říci
několik slov o událostech, které jsme v minulých
dnech zažili. Jedno je jisto, že my doma i vy v cizině
jsme všichni byli v odboji jednotni, že jsme všichni
byli naplněni velkou vírou, že se musí
československému lidu vrátit svoboda a že
musí přijít jednou den, kdy opět československý
lid bude moci volně promluvit a vydechnout. (Potlesk.)
Byly to často pro vás v zahraničí
i pro nás doma strašlivé chvíle, ale
právě snad ta velká a neskonalá víra,
že nacismus bude poražen, překonala všechna
ta utrpení a my jsme mohli vydržet. Ukradli nám
i to "V". Vy, kteří jste byli doma, víte,
co to bylo. Ale nic jim to nepomohlo; to "V" nakonec
patřilo nám a zvítězili jsme my, ne
oni.
Doma nás drželo také
to, že jsme mohli alespoň duševně, poslechem,
býti spojeni s vámi v zahraničí. Ať
to byl rozhlas z Londýna nebo z Moskvy, oběma bylo
s nasazením života nasloucháno. A musím
vám říci, že i přes ostražitost
gestapáků jsme se my v žalářích
a koncentrácích dověděli, co jste
nám z Londýna nebo Moskvy vzkazovali; to všechno
bylo také velkou posilou, že jsme mohli vydržet,
poněvadž jsme věděli, že vy tam
venku nezahálíte a že pomáháte,
aby pouta žaláře byla zlomena.
Jak žil náš lid
venku, jak myslil a cítil, o tom se vyslovil počátkem
r. 1941 jeden italský diplomatický zástupce
v Praze. Řekl, chce-li poznati, jaká je situace,
že mu stačí vyjíti na pražské
ulice a podívat se pražákům do očí,
že nepotřebuje ani číst noviny. Ano,
oči českých lidí mluvily, když
nemohla mluvit ústa. Bojovaly i děti. A musím
vám říci, že boj dětí
byl docela upřímný. Však také
zakázali pak učitelům vyučovat dějinám
a i dějinám literatury, poněvadž děti
přímo hltaly každou narážku a každé
vítězství českého národa
v dějinách je posilovalo. Mstily se tím,
že se povinné němčině neučily,
raději si daly napsat pětku.
Musím alespoň několika
slovy vzpomenout našich sekerníků. Vám,
kteří jste byli venku, není snad známo,
kdo byli sekerníci. To byli naši kamarádi,
kteří byli odsouzeni na smrt, pro které byla
připravena sekera. Viděli jsme jich v kriminále
řady, ale tolik vám mohu říci, že
ti hoši šli hrdinně na smrt, že na žádném
z nich jste neviděli zbabělost. Všichni věděli,
zač umírají, nikdy neprosili o nějakou
milost, poněvadž věděli, že umírají
pro dobrou a spravedlivou věc národa.
Jedno zbožné přání
měli, které se vám snad bude zdát
podivné, totiž aby byli popraveni alespoň v
Praze, ve své vlasti. Bylo to jistě přání
podivné, ale gestapácká zlovůle ani
tomuto nepatrnému přání nevyhověla.
Viděli jsme také umírat staré lidi.
Umírali velmi těžce, a to proto, že si
všichni přáli jediné: aby se dočkali
alespoň toho šťastného dne.
Měli jsme dvě skvrny
v našem životě. První skvrnou byla druhá
republika. Mnozí lidé se za to budou ještě
dnes stydět, jak tenkráte byly poplivány
velké mravní statky. Někteří
lidé si tenkráte neuvědomili, že se
poměry změní, že se jednou bude účtovat
a že se na to nezapomene.
Druhou temnou skvrnou byli lidé,
kteří za jidášský groš prodávali
své bratry. Ale těch byl nepatrný počet.
Většina národa, každý podle své
možnosti pracoval k tomu, aby jednota národa byla
zachována a aby společná akce na konec zvítězila.
Zvláštní kapitolou
v tom byla naše žena. Česká žena
byla nejen trpitelkou, bojovnicí a ochranitelkou rodiny,
ale také mučednicí. Domnívám
se, že dějiny národa nebudou moci nikdy zapomenout,
jak velké dílo vykonala česká žena
v našem osvobozovacím boji, a že jí to
musí být nejen přiznáno, nýbrž
také odměněno.
Také naše strana přinesla
značný podíl na obětech v osvobozovacím
boji. Vzpomenu jen dvou: předsedy strany soudr. Hampla
a předsedy senátu soudr. Soukupa. Pak následovaly
snad desetitisíce prostých vojáků
strany, kteří buď zemřeli na popravišti
anebo v koncentračních táborech.
Národní shromáždění
přejímá moc zákonodárnou, má
být kontrolním orgánem, ale také instrumentem
veřejného mínění. Je potřebí,
abychom si uvědomili, jak důležitá je
v demokracii kontrola, že právě nedostatečná
kontrola způsobuje veliké podezírání,
a že je proto třeba, aby Národní shromáždění
vytvořilo řádný kontrolní sbor
všeho tak podstatně rozšířeného
státního hospodářství. Ale
Národní shromáždění musí
také být instrumentem veřejného mínění,
a snad nejsmutnější jeho dobou bylo, když
tímto instrumentem přestalo být, a když
byl na Československo soustředěn útok
- Národní shromáždění
tu tehdy stálo a nemělo co říci k
velikým událostem.
Vláda Fierlingerova se, myslím,
zapsala zlatým písmem do dějin Československé
republiky. Vydala řadu dekretů. Snad je možno
říci, že některé byly šity
horkou jehlou a že snad mají i vady, ale jedno jí
musíme přiznat, že vůle byla při
tom dobrá. Měli jsme v republice řadu vlád,
ale lid nenáviděl vlády, které nic
nechtějí dělat, lid má raději
vládu, která dělá, i když něco
udělá špatně, jen když je vidět
její činnost. A proto si tolik vážíme
této vlády, že měla odvahu skutečně
dělat. Stojíme za vládou, která se
zapsala do českých dějin význačnými
událostmi. Můžeme ten vývoj srovnávat
se třemi důležitými daty v českých
dějinách: rok 1848 znamenal zrušení
roboty, rok 1918 návrat svobody a rok 1945 obnovení
svobody, ale znamená také zrušení hospodářské
roboty, hospodářského nevolnictví.
(Potlesk.)
Snad není u nás všechno
ještě takové, jak by mělo býti.
Nebyl jsem venku, za hranicemi, ale mluvil jsem s mnohými
a slyším, že tam venku nám v mnohých
místech závidí, že už jsme tak
daleko. A vy, kteří jste zde starší,
vzpomeňte, jak to vypadalo r. 1919 a ještě
i r. 1920 na poli zásobovacím; situace tenkrát
byla neskonale horší, nežli je situace dnešní.
Jsem zmocněn, abych prohlásil
jménem poslanců našeho klubu, že trváme
na splnění slibu košické vlády
o zastoupení domácího odboje v příští
vládě. (Potlesk.) Veřejnost očekává
toto splnění a naše strana je rozhodnuta je
podporovati. (Potlesk.)
Naše strana konala svůj
řádný sjezd a je už v její tradici,
že když do nějaké práce nastupuje,
stanoví si přesně program. A tak i náš
sjezd stanovil program nejen pro naše zástupce v parlamentě
a ve vládě, nýbrž i pro naše zástupce
v národních výborech a také ve veřejném
životě.
V poměrně krátké
řečnické lhůtě mohu jen vytrhnouti
z toho programu nejakutnější naše požadavky
a dále připojiti také několik kritických
poznámek k celému našemu dění.
Ve věcech zahraničních
trváme na spojenectví s věrným naším
přítelem Sovětským svazem. (Potlesk.)
Nejsou to, prosím, jen slova. Jsem přesvědčen,
že to odpovídá tradici českého
národa. Od r. 1848 vzhlížel český
národ k východu, k ruskému národu.
V českém národě se vystřídala
různá stanoviska k ruskému národu.
Po poslední válce vytvořily se u nás
dvě skupiny lidí: na jedné straně
ti, kteří přímo zbožňovali,
třeba snad i nekriticky, Sovětský svaz; na
druhé straně byla skupina, která zase přímo
nenáviděla Sovětský svaz. Ale víte,
krev není voda. Jsem přesvědčen, že
i při tom všem jsme cítili jedno: že tam
na východě je velký slovanský bratr,
který, bude-li zle, nás nezradí! (Potlesk.)
A jsem přesvědčen, že o tohoto velkého
slovanského bratra i v budoucnosti se budeme moci vždy
s důvěrou opříti.
Jsme také pro spolupráci
a nejužší přátelské styky
s Amerikou, Anglií a s ostatními přátelskými
národy a státy. Je tady mezi námi řada
těch, kdož buď Angličanům neb Američanům
musíme zvlášť poděkovat za to,
že nás osobně zachránili. A právě
proto a snad i z jiných důvodů, poněvadž
si uvědomujeme své umístění
na křižovatce cest Evropy, trváme na tom, aby
přátelské styky se západem byly také
co nejsrdečnější. (Potlesk.)
O jedno, myslím, není
mezi námi sporu, že o Těšínsko
se nebudeme s nikým smlouvat a s nikým diskutovat.
(Potlesk.)
Ale myslím, že máme
také povinnost, abychom vznesli svůj požadavek
na dvě území, která byla nedílnou
součástí českých zemí,
to je Kladsko a Lužice. To není žádné
velikášství, žádáme-li vrácení
Lužice a Kladska. Kladsko a Lužice byly prohrány
ve válce. Smlouvou si je přisvojilo Německo
a dokonce v jedné z těch smluv stojí, že
Lužice bude vrácena České koruně.
Poněvadž Prusko a Sasko - t. j. Německo - válku
prohrálo, tedy i právní stanovisko mluví
pro to, abychom se domáhali toho, aby Lužice a Kladsko
byly vráceny Československé republice. (Potlesk.)
A chtěl bych říci
naší delegaci, která pojede vyjednávati
mír evropský, a hlavně chtěl bych
říci na adresu těch velkých tří
mužů, kteří ten mír budou dávati
dohromady, aby nezapomněli na tok dějin a vyvarovali
se omylů, kterých se dějiny dopustily od
míru vestfálského. Bylo by tragikou Evropy,
kdyby se při mírových smlouvách dopustilo,
aby byl vytvořen opět jednotný německý
stát. Německo musí být rozbito. (Potlesk.)
A dokud nebude rozbito, nebude v Evropě pokoje. O tom nás
právě poučily dějiny. (Potlesk.)
Československý stát
bude právním státem. A mám jen několik
poznámek k panu ministrovi vnitra. Sbory státní
bezpečnosti někdy projevují slabost, jindy
podivné mravy. Domnívám se, že by si
pan ministr měl vzíti za svůj úkol,
aby tu hanu s těch sborů sňal. Já
mu to, prosím, nepřičítám k
tíži, ale bylo by lépe, kdyby toho nebylo.
Doporučujeme a usnesli jsme
se na tom, aby byl zřízen výbor pro vnitřní
bezpečnost a domnívám se, že bychom
tak nejen dali panu ministrovi příležitost,
aby mohl ty stížnosti slyšet a zjednat nápravu,
ale že by to bylo dobré právě ve věci
státní bezpečnosti. (Potlesk.) Vláda
by měla předložit osnovu zákona o organisaci
státní bezpečnosti. Víme totiž,
že desorganisaci působí právě
také to, že ještě nemáme takového
zákona.
Velmi jsme uvítali rozhodná
slova o odsunu Němců. Myslíme, že to
byl postoj zcela jednoznačný a odpovídající
skutečnosti. Němci zradili, to zůstává
faktem, dobrovolně se zřekli demokracie a svobody.
Z Němců u nás byl největší
počet gestapáků a nejhorších
služebníků gestapa. A vy, kteří
si vzpomínáte na rok 1937, slyšeli jste tam
v pohraničí volání: My chceme domů!
To znamená, že chtěli do Říše.
Myslím, že je tedy naším úkolem,
dát jim dnes příležitost, aby domů
šli. (Potlesk.)
Máme tu ještě
antifašisty; nebylo jich mnoho, ale byli, a mnozí
byli právě proto v žalářích.
Jsme pro to, aby se s těmito lidmi zacházelo slušně
a aby se jim nečinilo příkoří.
Domnívám se však, že by tito naši
spoluobčané vykonali velmi záslužný
čin, kdyby udělali to, co udělal jeden z
členů bývalé sněmovny, který
řekl: Ano, já jsem antifašista a jsem za to
zavřen. Ale tady nemám co dělat, můj
úkol je jít do Německa a pracovat tam jako
antifašista. (Potlesk.)
Bolestí našeho severu
jsou smíšená manželství. Jde o
české mámy a táty, a s nimi tam máme
největší bolesti, jak sám pan ministr
vnitra asi ví. Myslím, že to také není
tak těžký problém. Nemáme tolik
krve, abychom jí mohli plýtvat, a jestliže
česká máma nebo táta vychovali dobře
česky své dítě a jestliže se
i za doby okupace chovali jako Češi, měli by
zůstat plnoprávnými občany československého
státu. (Potlesk.) Někde se dívají,
jak se říká, skrz prsty také na ty
naše lidi, kteří neoptovali. Opce byla vlastně
nařízena říší a jestli
někdo optoval nebo neoptoval, nemělo by to být
důvodem k rozdělování. Hlavním
kriteriem by měla být věc: jak ses choval
za války?
Ještě několik
slov k národním výborům. Myslím,
že se dobře osvědčily. Snad ještě
to někde neklape, ale, prosím vás, vždyť
je to novinka a ony vzaly na sebe úkoly, kterých
samospráva nikdy neměla. Kdo chce, aby naše
revoluce měla dobrý základ, musí se
postavit na stanovisko národních výborů,
a já bych řekl na adresu inteligence, že ona
musí členům národních výborů
pomáhat a ne jen kritisovat, poněvadž kritikou
se ještě žádná změna nestane,
ale pomocí. (Potlesk.) Snad bude potřebí,
aby byl vypracován základní zákon
o národních výborech a aby byly také
stanoveny finance jejich a samosprávy vůbec. Dnes
se dostávají některé samosprávné
svazky, obce i okresy, do situace, že nebudou mít
peněz, a tak když se mluví o tom, že máme
začít pořádné hospodářství,
bude třeba rozřešit především
otázku samosprávných financí.
Teď jste dostali všichni
od expositury zemského nár. výboru v Ostravě
žádost, aby tam byl zřízen samostatný
zemský nár. výbor. Myslím, že
se zase dostáváme k problému: země
či župy? S tímto problémem se budeme
muset vypořádat. Veliké celky, jak jsme viděli,
jsou spojeny s ohromným těžkopádným
aparátem a znamenají věčný
konflikt mezi státní a zemskou správou -
centralisace; na druhé straně župy nebo kraje,
decentralisace, tvoření nových kulturních
středisk a snáze ovladatelný aparát.
Já to zde jen nadhazuji - přivedl mne k tomu pamětní
spis - poněvadž to považuji dnes, kdy je u nás
vyřízena otázka národnostní,
za problém, o kterém by se z důvodů
regionálních a hospodářských
mělo uvažovati.
Rovněž bychom si přáli,
aby byla předložena osnova občanského
zákoníka, abychom se k tomu konečně
dostali. Za celých 20 let se republika nedostala k předložení
řádného občanského zákona,
a když se k tomu dostala, Němci ji obsadili.