(1) Nebylo-li pojistné zaplaceno do patnácti
dnů ode dne splatnosti, je plátce povinen od tohoto
dne platiti úrok z prodlení.
(2) Výše úroku z prodlení
činí 5%; může býti měněna
Ústřední národní pojišťovnou
se souhlasem ministerstev sociální péče
a financí vyhláškou v Úředním
listě.
(3) Upomene-li pojišťovna plátce pojistného,
který nezaplatil pojistné do patnácti dnů
ode dne splatnosti, jest oprávněna vyměřiti
mu za upomínku poplatek, jehož výši stanoví
Ústřední národní pojišťovna
se schválením ministerstva sociální
péče vyhláškou v Úředním
listě.
Spolupodnikatel ručí společně a nerozdílně
za pojistné i s příslušenstvím,
které dluží plátce pojistného.
Manželka (manžel), bydlící s plátcem
pojistného ve společné domácnosti,
ručí společně a nerozdílně
za pojistné s příslušenstvím,
jež se stalo splatným v době trvání
společné domácnosti.
Společně a nerozdílně ručí:
a) majitel, po případě nájemce podniku
restauračního, kavárenského, divadelního,
lázeňského nebo zábavního za
pojistné s příslušenstvím za
pojištěnce činné v hudebních
a zábavních podnicích, provozovaných
v jeho podniku, a to za dobu, po kterou v jeho podniku byly provozovány;
b) vlastník divadelní budovy za pojistné
s příslušenstvím, které dluží
divadelní podnikatel, a to za dobu, po kterou bylo divadlo
provozováno v jeho budově;
c) nositel úředního oprávnění
k provozování jakéhokoliv podniku za pojistné
s příslušenstvím, které dluží
plátce pojistného, jenž na podkladě
jeho oprávnění provozuje podnik na svůj
účet;
d) vlastník lomu (jámy) za pojistné s příslušenstvím,
dluhované podnikatelem lomu (jámy).
(1) Kdo nabyl závodu (hospodářství),
ručí za pojistné i s příslušenstvím,
jež má platiti předchůdce, za dobu nejvýše
18 měsíců ode dne nabytí zpět
počítáno. Kdo nabyl části závodu
(hospodářství), ručí za pojistné
i s příslušenstvím poměrnou částí,
odpovídající nabyté části
závodu (hospodářství).
(2) Pojišťovna je povinna na žádost
nabyvatele vykázati výši nedoplatku pojistného.
(3) Ručení podle práva občanského
není tímto ustanovením dotčeno.
Vládním nařízením může
býti stanoveno pro určité druhy závodů
nebo podniků, že pronajímatel (propachtovatel)
ručí za pojistné s příslušenstvím
nezaplacené nájemcem (pachtýřem),
podle obdoby § 126.
Veřejná obchodní společnost, komanditní
společnost a komanditní společnost na akcie
ručí za pojistné svých veřejných
společníků (osobně ručících
společníků) a společnost s ručením
obmezeným za pojistné svých jednatelů.
(1) Úřad udělující
povolení k provedení stavby, je povinen uvědomiti
zároveň pojišťovnu o uděleném
povolení, jakož i o tom, který stavební
živnostník stavbu provádí. Dluží-li
stavební živnostník pojistné, uloží
úřad na žádost pojišťovny
stavebníkovi, aby u pojišťovny složil přiměřenou
jistotu za pojistné s příslušenstvím.
Odvolání proti tomuto výměru nemá
odkladného účinku. Jistota se vymáhá
soudní exekucí.
(2) Zůstane-li stavební podnikatel dlužen
pojistné za celý rok a nemá-li ani vymáhání
pojistného kladného výsledku, nařídí
okresní národní výbor na návrh
pojišťovny, že stavebník ručí
po dobu tří let po uplynutí příspěvkového
období za pojistné za zaměstnance na stavbě,
pokud se stane splatným po vydání příkazu.
Odvolání do tohoto opatření nemá
odkladného účinku.
(3) Příkaz podle odstavce 2 musí
obsahovati jméno podnikatelovo, jeho stálé
bydliště, název a sídlo podniku. Příkaz
musí býti dán na vědomí obci
podnikatelova bydliště a sídla jeho podniku.
Obec je povinna příkaz vyhlásiti způsobem
v místě obvyklým.
(4) Změní-li podnikatel bydliště
nebo sídlo podniku, sdělí obec tento příkaz
oné obci, v níž je nové bydliště
podnikatelovo nebo sídlo podniku.
(5) Obec a pojišťovna jsou povinny sděliti
na žádost každému zájemci, zda
byl vydán proti stavebnímu podnikateli příkaz
podle odstavce 1 a zda dosud trvá.
(6) Podnikatel, proti němuž byl vydán
příkaz, má o tom ihned písemně
uvědomiti stavebníka. Převezme-li podnikatel
novou stavbu, má předem uvědomiti stavebníka
o příkazu.
(7) Okresní národní výbor
zruší příkaz, jakmile mu pojišťovna
oznámí, že jí podnikatel již nic
nedluží.
U podniků provozovaných cizozemci, u podniků
provozovaných přechodně a ambulantně,
jakož i u podniků společností s ručením
obmezeným a zapsaných společenstev s ručením
obmezeným je pojišťovna oprávněna
předepsati složení zálohy na pojistné
za přiměřenou dobu. Tato záloha je
splatná v patnácti dnech po doručení
výměru. Odvolání proti výměru
nemá odkladného účinku.
Nebylo-li za pojištěnce uvedené v §§
4 a 5 zaplaceno pojistné, snižuje se důchod
plátce pojistného a spolupracujících
členů jeho rodiny až na 8.400 Kčs ročně,
dokud se tímto snížením neuhradí
dlužné pojistné s příslušenstvím.
(1) Dlužné pojistné s příslušenstvím
se vymáhá soudní exekucí na podkladě
vykonatelného výkazu nedoplatků. Výkaz
nedoplatků je vykonatelný, uplynulo-li od jeho doručení
patnáct dnů. Doložku o vykonatelnosti připojí
pojišťovna. Povoliti a vykonati exekuci je povolán
příslušný exekuční soud.
(2) Pojistné s příslušenstvím
požívá v řízení exekučním,
konkursním a vyrovnacím přednostního
práva nedoplatku daní a veřejných
dávek.
(1) Právo pojišťovny vyměřiti
pojistné se promlčuje v pěti letech ode dne
splatnosti. Podal-li zaměstnavatel vědomě
nesprávné hlášení nebo nepodal-li
je vůbec, aby zkrátil pojišťovnu o pojistné,
promlčuje se právo pojišťovny vyměřiti
pojistné v 10 letech.
(2) Právo pojišťovny vymáhati
pojistné se promlčuje v pěti letech ode dne
splatnosti; bylo-li vyměřeno pojistné, promlčuje
se toto právo v pěti letech ode dne, kdy povinná
osoba byla vyrozuměna o vyměření pojistného.
(3) Promlčení se přerušuje
každým úkonem, kterým se má zjistiti
výše pojistného, vyměřiti pojistné
nebo vymáhati je, dověděl-li se o tomto úkonu
povinný; mimo to se přerušuje, po případě
staví podle ustanovení konkursního a vyrovnacího
řádu.
(1) Pojistné zaplacené bez právního
důvodu vrátí pojišťovna bez úroku,
bude-li požadováno nazpět do dvou let po uplynutí
kalendářního roku, v němž bylo
zaplaceno. Pojišťovna jest však oprávněna
sraziti si náklad za dávky po případě
již poskytnuté.
(2) Doba, v níž trvá spor o pojistné
nebo řízení o nárocích na dávky,
se nezapočítává do lhůty uvedené
v odstavci 1.
Plátci odpočivných a zaopatřovacích
požitků osob uvedených v § 8, písm.
b) a c) platí na úhradu nákladů jejich
nemocenského pojištění úhrnkové
částky, jejichž výši stanoví
každoročně na návrh Ústřední
národní pojišťovny ministerstvo sociální
péče v dohodě s ministerstvem financí
a příslušnými ministerstvy, jakož
i po slyšení jednotné odborové organisace
a vrcholných zájmových organisací.
Tyto úhrnkové částky se poskytují
zálohově předem.
Na úhradu nemocenského pojištění
nezaměstnaných se poskytne z účelového
jmění pro včleňování
do práce úhrnková částka, jejíž
výši určí každoročně
ministerstvo sociální péče v dohodě
s ministerstvem financí na návrh Ústřední
národní pojišťovny a po slyšení
jednotné odborové organisace a vrcholných
zájmových organisací.
(1) Stát přispívá pojišťovně
na důchodové pojištění každoročně
takovou částku, aby jeho úhradová
reserva postupně plynule vzrůstala tak, aby k 31.
prosinci 1956 dosáhla trojnásobku vydání
na dávkách v roce 1949. Po 31. prosinci 1956 přispívá
stát takovými částkami, aby výše
úhradové reservy zůstala neztenčena.
Ministerstvo sociální péče určí
v dohodě s ministerstvem financí podrobnosti.
(2) Stát uhrazuje Ústřední
národní pojišťovně polovinu nákladů
za ošetřování ve veřejných
ústavech léčebných a ošetřovacích
(§ 198, odst. 4 a § 199, odst. 1 a 2).
(3) Vláda stanoví nařízením
výši dalšího příspěvku,
který stát poskytne Ústřední
národní pojišťovně k provádění
úkolů stanovených tímto zákonem
(§ 25, č. 1 a 3), zejména k provádění
populační, preventivní a zábranné
péče.
(1) Za horníky podle tohoto zákona se
pokládají osoby, které jsou na podkladě
pracovního (služebního) nebo učňovského
poměru zaměstnány pod zemí nebo na
povrchu:
a) v hornictví (§ 131 obecného horního
zákona),
b) v podnicích (závodech) na dobývání
živic,
c) v podnicích (závodech) na dobývání
kaolinu, žáruvzdorných jílů,
lupku, živce, sádrovce a křemence, dále
křemeny, pokud se dobývání děje
po hornicku a je podrobeno horně-policejnímu dozoru.
(2) Dělničtí báňští
inspekční asistenti se pokládají pro
účely tohoto zákona za horníky podle
odstavce 1, pokud se dále nestanoví jinak. Totéž
platí o tajemnících svazu zaměstnanců
v hornictví, kteří dříve pracovali
alespoň 10 let v hornictví.
(3) Za horníky podle odstavců 1 a 2 se
však nepovažují:
a) zaměstnanci zvláštních nehornických
podniků, kteří vykonávají v
hornických podnicích (závodech) nebo v podnicích
(závodech) uvedených v odstavci 1, písm.
b) a c) určitou práci, jež není časově
předem vymezena a s báňským provozem
jen nepřímo souvisí, na př. stavby
domů, silnic, drah, mostů, vodní stavby;
b) osoby, které vykonávají služby za
účelem rychlé pomoci při nehodách
nebo přírodních pohromách nebo za
účelem rychlého odstranění
provozních nebo dopravních poruch, pokud se dá
předvídati, že tyto služby podle své
povahy nebudou trvati déle než měsíc;
c) zaměstnanci služby výhradně administrativní
a zaměstnanci závodů sloužících
výhradně obchodnímu odbytu těžby;
d) zaměstnanci závodů zemědělských
a hostinských, ozdravoven, podniků zábavních
a vzdělávacích, jakož i jiných
závodů, které neslouží přímo
těžbě nebo zušlechťování
nerostů a živic.
(4) Ministr sociální péče
může na návrh Ústřední
národní pojišťovny v dohodě s ministrem
průmyslu a po slyšení jednotné odborové
organisace stanoviti bližší směrnice pro
posouzení, které práce v hornictví
se považují za práce pod zemí, přihlédna
k předpisům dosud platným.
(5) Za práci pod zemí se považuje
u zaměstnanců pracujících pod zemí
také činnost, kterou konají na povrchu ve
funkci člena závodní (podnikové) rady,
nebo činnost, kterou konají z provozních
důvodů přechodně na povrchu. U zaměstnanců,
pracujících na povrchu, kteří jsou
jen přechodně zaměstnáni z provozních
důvodů také pracemi pod zemí, přihlíží
se při určování doby práce
pod zemí jen k době, po kterou byly práce
pod zemí skutečně vykonávány.
(1) Horník má nárok na starobní
důchod též, nepožívá-li
starobního důchodu podle § 62 nebo invalidního
důchodu a není již zaměstnán
způsobem zakládajícím povinné
pojištění, jestliže dosáhl:
a) 55 let věku a byl pojištěn alespoň
25 let při práci pod zemí, nebo
b) 55 let věku a byl pojištěn alespoň
35 let na podkladě zaměstnání v hornictví,
z toho alespoň 10 let při práci pod zemí,
nebo
c) 60 let věku a byl pojištěn alespoň
15 let na podkladě zaměstnání v hornictví.
(2) Nárok na starobní důchod podle
odstavce 1 nepřísluší, dokoná-li
pojištěnec 55. nebo 60. rok věku až po
uplynutí dvou let od výstupu z hornického
zaměstnání.
(3) Pojištěnec, který byl bezprostředně
před vznikem invalidity po dobu pěti let zaměstnán
pod zemí nebo který alespoň z poloviny celkové
doby od prvního vstupu do důchodového pojištění
(pensijního zaopatření) do vzniku invalidity
pracoval pod zemí, má nárok na důchod
invalidní též, je-li nucen zanechati výkonu
svého posledního povolání a nemůže
vykonávati ani jiné zaměstnání
pod zemi, přiměřeně jeho dosavadnímu
povolání. Nastane-li invalidita při práci
pod zemí pracovním úrazem, pokládá
se uvedená podmínka trvání prací
pod zemí vždy za splněnou.
(4) Nastala-li horníkova smrt pracovním
úrazem (nemocí z povolání), pokládá
se podmínka § 65, odst. 2, písm. a) za splněnou.
(1) Za každý rok strávený
v zaměstnání v hornictví činí
zvyšovací částka, uvedená v §
71, odst. 3, větách prvé a druhé,
1,2%, za dobu zaměstnání pod zemí
2% průměrného ročního výdělku.
(2) Starobní (invalidní) důchod
činí nejméně 14.400 Kčs ročně.
(3) Starobní (invalidní) důchod,
vyměřený podle § 71, odst. 1 až
7 a podle odstavců 1 a 2, činí nejvýše
90% průměrného ročního výdělku.
Vláda může, je-li to nutné z hospodářských
důvodů, stanoviti nařízením,
že za dobu strávenou v zaměstnáních
zvláště namáhavých, nebezpečných
nebo při volbě povolání opomíjených
náleží k důchodům další
zvyšovací částky. Zároveň
stanoví zvláštní úhradu za toto
zvýšení důchodů.
Vláda upraví nařízením od 1.
října 1948 předpisy o zvláštním
pojištění redaktorů v soukromoprávním
služebním poměru (zákon ze dne 3. července
1936, č. 189 Sb., o pracovním poměru redaktorů,
a § 1, odst. 1 a § 2, odst. 2 zákona ze dne 28.
května 1947, č. 101 Sb., o postavení redaktorů
a o Svazech novinářů), prováděným
až dosud podle § 124 zákona ze dne 21. února
1929, č. 26 Sb., o pensijním pojištění
soukromých zaměstnanců ve vyšších
službách, na Slovensku podle nařízení
ze dne 8. února 1946, č. 17 Sb. n. SNR, o pensijním
pojištění některých soukromých
zaměstnanců na vyšší dávky,
a to po slyšení Ústřední národní
pojišťovny a výboru Ústředního
svazu československých novinářů.
Nařízení musí obsahovati zejména
ustanovení o podmínkách pro přiznání
dávek a o jejich výměře, o úhradě,
o odděleném účtování
a správě jmění tohoto pojištění
a o zřízení poradního sboru.
(1) Ústřední národní
pojišťovna může pojišťovati na
podkladě individuálních nebo kolektivních
smluv:
a) pojištěnce na dávky uvedené v §
60 nebo v § 26, odst. 3 ve vyšší výměře,
nebo za jiných podmínek;
b) důchodce na zvýšení jejich důchodů
a důchodů jejich pozůstalých;
c) osoby uvedené v § 4 na odškodnění
za pracovní úrazy podle §§ 76 a násl.,
a to za podmínek § 117, odst. 3 a § 137.
(2) Ústřední národní
pojišťovna vydá do 30. června 1949 podmínky
a pojistné sazby pro toto pojištění.
Ústřední národní pojišťovna
může uzavírati kolektivní připojišťovací
smlouvy pro jednotlivé skupiny pojištěnců
zastoupené příslušnými orgány
jednotné odborové organisace nebo vrcholných
zájmových stavovských organisací.
Jsou-li takovéto smlouvy schváleny ministerstvem
sociální péče a věcně
příslušným ministerstvem, jsou závazné
pro všechny členy organisace, pokud členství
v ní není povinné.
(1) Připojištění podle §§
143 a 144 provádí Ústřední
národní pojišťovna na podkladě
vzájemnosti ve zvláštním oddělení
se samostatným účtováním a
hospodařením.
(2) V jednotlivých kolektivních připojišťovacích
smlouvách může býti vyhrazeno, že
též připojištění podle smlouvy
bude prováděno se samostatným účtováním
a hospodařením a odděleně od ostatního
připojištění.
Ministerstvo sociální péče schvaluje
podmínky pro připojištění, a
to jednak pro jednotlivé pojištěnce (připojištění
individuální), jednak pro skupiny pojištěnců
(připojištění kolektivní), jakož
i pojistné sazby a stanovy oddělení pro připojištění,
které vydá Ústřední národní
pojišťovna.
(1) Kdo zanechal výdělečné
činnosti zakládající povinné
pojištění, může pokračovati
dobrovolně v nemocenském pojištění,
byl-li v posledních 18 měsících před
zánikem povinného pojištění alespoň
180 dnů povinně pojištěn podle §
2, odst. 1 a odst. 2, písm. a) a zdržuje-li se nadále
na území Československé republiky.
(2) Pojištěnec se musí přihlásiti
k dobrovolnému pokračování v nemocenském
pojištění před uplynutím ochranné
lhůty (§§ 52 a 53).
(3) Není-li stanoveno jinak, platí ustanovení
o povinném pojištění nemocenském
obdobně i pro dobrovolné pokračování
v něm kromě ustanovení § 52 o ochranné
lhůtě a ustanovení § 40, věty
druhé, jímž se vylučuje započítání
předchozí podpůrčí doby.
(4) Přihlášením k dobrovolnému
pokračování nemocenskému nemohou býti
zkráceny nároky pojištěncovy z povinného
pojištění.
(5) Dobrovolné pokračování
v pojištění počíná dnem
následujícím po zániku předcházejícího
povinného pojištění.
(6) Dobrovolné pokračování
v nemocenském pojištění zaniká:
a) vznikem povinného pojištění,
b) nebylo-li zaplaceno pojistné do konce kalendářního
měsíce, v němž je splatné (odstavec
7), a to posledním dnem tohoto měsíce,
c) dnem, kdy se pojištěnec vystěhuje z Československé
republiky.
(7) Pojištěnec dobrovolně pokračující
v pojištění platí pojistné z
vyměřovacího základu zjištěného
obdobně podle § 36, odst. 3 v období, které
předcházelo dobrovolnému pokračování
v pojištění nebo podle volby pojištěncovy
z vyměřovacího základu polovičního,
ne však nižšího, než činí
horní hranice nejnižšího stupně
vyměřovacího základu podle §
36, odst. 2. Toto pojistné se platí ode dne zániku
povinného pojištění měsíčně
předem. První pojistné jest zaplatiti do
patnácti dnů ode dne, kdy pojišťovna oznámí
pojištěnci výši pojistného.
(8) Nemocenské z dobrovolného pokračování
v pojištění se stanoví podle vyměřovacího
základu odpovídajícího pojistnému
(odstavec 7).
(1) Pojištěnec, jehož povinné
pojištění zaniklo, může dobrovolně
pokračovati v důchodovém pojištění,
je-li v den, kdy se k tomuto pojištění přihlašuje,
splněna podmínka podle § 61. Nestanoví-li
tento zákon jinak, platí pro dobrovolné pokračování
v pojištění předpisy o povinném
pojištění.
(2) Dobrovolné pokračování
v pojištění počíná dnem,
kdy přihláška k němu došla do pojišťovny,
bylo-li první pojistné zaplaceno do měsíce
po vyměření.
(3) Dobrovolné pokračování
v důchodovém pojištění zaniká:
a) vznikem povinného pojištění,
b) dnem, kterým se pojištěnec stane veřejným
zaměstnancem podle § 7,
c) vznikem dobrovolného pojištění podle
§ 150,
d) dnem, od něhož se pojištěnci přizná
důchod,
e) nezaplatí-li pojištěnec pojistné
do 12 měsíců ode dne splatnosti, posledním
dnem, za který bylo ještě zaplaceno pojistné.
(4) Pojistné za dobrovolné pokračování
v pojištění se vyměřuje z průměrného
výdělku (§ 71, odst. 5), zjištěného
ke dni zániku povinného pojištění,
a platí je pojištěnec.