Předseda NS s. Laštovička: Děkuji
s. Paškovi. Promluví s. Antonín Kozák.
Posl. Kozák: Vážené Národní
shromáždění, soudružky a soudruzi,
nechci zdržovat, jenom krátce bych vás chtěl
seznámit s konkrétním případem,
který ukazuje na jednání části
naší mládeže. Opakuji, je to nepatrná
část, ale stojí to za zamyšlení.
V mém obvodu leží rekreační středisko
u Jinolických rybníků. Minulou sobotu a neděli
zde byla uspořádána mírová
slavnost. Za tyto dva dny se dostavilo na slavnost nejméně
10 000 slušných lidí, kteří byli
celkem spokojení s pořadem i programem. Nad jedním
se však mnozí pozastavovali, a sice nad množstvím
chuligánů, kteří se po oba dny v této
oblasti potulovali. Pro tuto oblast je to metla po celé
letní období a nemá to nic společného
s turistikou a rekreací. Příslušníci
Veřejné bezpečnosti konají svou službu
dobře, avšak jenom v rámci zákona, který
jsme zde v loňském roce schvalovali. Příslušník
Veřejné bezpečnosti podle tohoto zákona
nemůže zakročit, pokud nejde přímo
o trestnou činnost. A nemáme zákon, podle
kterého by bylo možno zakázat přístup
mladým lidem, kteří přicházejí
anebo přijíždějí vlakem z velkých
vzdáleností ustrojeni v různé zbytky
uniforem většinou po německé armádě,
v kalhotách o nestejné délce nohavic, rovněž
tak obuv, kde jsou často obě levé nebo obě
pravé, v letních měsících s
oblibou v kožichu a teplé čepice na hlavě,
košile různě pomalované, uměle
roztrhané a zase nemožně slátané,
dodávají těmto lidem pocit okázalosti
a obdivu. Ozbrojeni jsou různými dýkami.
Tyto živly demolují veřejná zařízení,
množí se krádeže věcí, které
se třeba zase jinde nacházejí pohozeny nebo
znehodnoceny. A když příslušníci
Veřejné bezpečnosti přistihnou nebo
zjistí viníky, postupují velmi energicky.
Avšak někdy při svém výkonu jsou
odsuzováni z řad obyvatelstva, že prý
toto je v cizině také. Já o tom nepochybuji,
avšak slušní lidé mají obavy, abychom
v chuligánské otázce neměli primát.
Cizinci, pokud jsou rekreanti a jsou u nás ubytováni,
tvrdí, že naše zákonnost a demokracie
je v tomto případě příliš
shovívavá. Při zjišťování
totožnosti a původu těchto mladých lidí,
kteří se dopustí trestné činnosti,
vychází najevo, že často ani rodiče
nevědí, kde jejich dcery a synové, namnoze
velmi mladiství jsou a jak se chovají. V mnoha případech
se přestrojují do této chuligánské
uniformy mimo svůj domov a tím se vyhýbají
přímému odporu svých rodičů
nebo učitelů, spolupracovníků apod.
Docházíme k názoru, že nejúčinnějším
opatřením by bylo, vyloučit z veřejné
dopravy tato provokativně ustrojená a často
několik dní nemytá a špinavá
individua. Nebudou-li moci používat vlaků a
autobusů - oni nejsou turisté - pěšky
se nikam nedostanou, jsou většinou velmi líní,
a tím je budeme nutit, aby byli alespoň trochu slušně
ustrojeni.
Já vím, ono to najednou nepůjde, ale necháme-li
nadále tuto živelnost, je obava, že nestačíme
postavit a opravit to, co oni zničí, a vyvstává
další otázka, jak se tito lidé budou
jednou živit. Trestnost této části mladých
lidí stoupá a slušnost klesá. Nejde
jenom o náš okres. Takových rekreačních
oblastí takto zamořených je více.
Jsem si vědom, že jde o malé procento takto
se chovající mládeže, je však nutné,
aby příslušní vládní činitelé
se nad tím zamysleli a učinili příslušná
opatření. Děkuji za pozornost.
Předseda NS s. Laštovička: Děkuji
poslanci Kozákovi. Do rozpravy není dále
nikdo přihlášen. Přeje si ještě
někdo slovo? (Hlásí se posl. Hrabal.)
Poslanec Hrabal: Vážené Národní
shromáždění, soudružky a soudruzi,
ze zprávy předsedy Nejvyššího soudu
a generálního prokurátora o stavu socialistické
zákonnosti vyplývá, že justiční
orgány dosáhly v uplynulém roce některých
pozitivních výsledků, zejména ve zkvalitnění
řízení vyšetřovacího,
v dokazování i v soudním rozhodování.
Mám zato, že k těmto dobrým výsledkům
přispěly mimo jiné také zákony
schválené Národním shromážděním
před rokem, zejména novela trestního řádu
uveřejněná ve Sbírce zákonů
pod č. 57. Ve svém diskusním příspěvku
dnešního dne budu se zabývat jen otázkou,
do jaké míry je tento zákon realizován
a jaký je podíl advokacie na jeho realizaci.
Nový trestní řád nebývalou
měrou prohlubuje možnosti obhajoby všech obviněných
tím, že dává každému právo,
aby jeho obhajobu obstarával při všech úkonech
profesionální obhájce z řad členů
advokátní poradny. Jde o práva obhájce
účastnit se všech vyšetřovacích
úkonů a se souhlasem vyšetřovatele klást
také vyslýchaným osobám otázky,
jimiž má být objasněn spáchaný
trestný čin i vztah pachatele k němu. Jde
o ustanovení velmi progresívní, moderní,
které snad nemá obdoby v jiných státech.
Je současně i výrazem důvěry
a domnívám se, že mohu konstatovat již
v úvodu svého příspěvku, že
tento moment-vedle některých dalších
mění názor naší společnosti
na československou advokacii. Místo bývalých
advokátů, z nichž mnozí za peníze
byli ochotni k jakémukoli jednání ve prospěch
svého klienta, historickým vývojem v posledních
dvaceti letech a po radikálním zmenšení
stavu a výběru advokátů vytvořili
jsme nový typ advokacie, jejíž členové
spatřují smysl své práce v kvalitním
hájení práv svých mandantů
a v napomáhání k dodržování
socialistické zákonnosti. Místo dřívějších
samostatných podnikatelů máme dnes členy
advokátních poraden, které jsou řízeny
ministerstvem spravedlnosti, a z velkých zisků majitelů
advokátních kanceláří zůstal
měsíční plat nebo odměna, která
je dosud nejnižší z platů všech pracovníků
justice. V některých státech socialistického
typu je tomu naopak.
V určitých druzích řízení
náš právní řád obhajobu
advokátů předpisuje, v jiných ji pouze
připouští. Obhájce je proto někdy
postaven před úkol hájit svého klienta,
i když je to v rozporu s jeho morálním a etickým
cítěním a z vlastní praxe posledních
let neznám však případ, že by advokát
nad rámec obhajoby hájil trestný čin
místo svého klienta. Je mi však známo
z některých materiálů, do nichž
jsem měl možnost nahlédnout v souvislosti s
přípravou tohoto svého příspěvku,
že v několika zcela ojedinělých případech
byly otázky advokáta ve vyšetřování
nad mez zamýšlenou zákonem. Ověřoval
jsem si součinnost advokátů a vyšetřovatelů
v Severomoravském kraji a zjistil jsem ke svému
překvapení jen velmi kladné poznatky o vzájemné
součinnosti v průběhu vyšetřování.
Pokud dochází k některým sporným
otázkám, jsou na společných poradách
prokonzultovávány a odstraněny. Vedoucí
skupiny vyšetřování se účastní
v některých okresech porad v advokátních
poradnách, seznamuje vyšetřovatele s odbornými
statěmi uveřejňovanými v časopise
Zprávy advokacie. Jde o vzájemnou spolupráci
velmi konkrétní a věcnou, o vzájemné
respektování práv i povinností obou
partnerů. Docházím proto k závěru,
že novela trestního řádu ve znění
zákona č. 57/1965 Sb., zejména v ustanoveních
§ 35 až 41 tohoto zákona, která prohloubila
práva obhajoby a umožnila účast obhájců
ve vyšetřování i vyhledávání,
vedla skutečně ke zkvalitnění celého
řízení, k úplnějšímu
objasňování spáchaných deliktů.
Přispívá tím k základnímu
společenskému cíli, aby všechny případy
byly přesně po všech stránkách
objasněny a aby občané nebyli před
soud stavění zbytečně.
Po podrobném zkoumání a hodnocení
práce advokacie a její součinnosti s vyšetřovacími
orgány objevuji se však také některé
nedostatky, o jejichž příčinách
musím také promluvit. Domnívám se,
že je nutno zkoumat, zda ústavou zaručené
právo obhajoby v čl. 103 odst. 3 ústavy i
v dalších zákonech, toto právo realizujících,
je možno v současných podmínkách
rozvoje naší společnosti skutečně
a v plné míře uplatnit. Zjištění,
která jsem učinil v Severomoravském kraji,
tomu nenasvědčují. I když jde jen o
jeden kraj, mám zato, že poznatky přibližně
stejné jsou také v jiných krajích.
V roce 1965 ve skutečnosti účastnil se obhájce
jen u 40 % výslechů osob obviněných
ve vyšetřování a jen asi u 12 % jiných
vyšetřovacích úkonů. Výkazy,
které byly o této součinnosti v roce 1965
sestavovány, neměly však návaznost na
výpočet nákladů obhajoby a domnívám
se, že tyto údaje jsou spíše vyšší
než skutečné. Do konce května 1966 činila
účast obhájců u prvého výslechu
obviněného ve vyšetřování
a vyhledávání jen proti 40 % v roce 1965
asi 12 %, u dalších výslechů jen asi
7 % a u jiných důkazů sotva 5 %. Stav v roce
1966 se tedy zhoršil. Tyto poznatky jsou čerpány
z výkazů advokátních poraden Severomoravského
kraje, z údajů o úkonech v jednotlivých
věcech, které slouží jako podklad k
výpočtu náhrady nákladů obhajoby,
a nelze proto předpokládat, že skutečná
účast obhájců při jednotlivých
vyšetřovacích úkonech by byla vyšší.
Stejná zjištění je možno činit
také z poznatků odboru vyšetřování
při krajské správě Veřejné
bezpečnosti v Ostravě, které mám také
písemně.
Mám zato, že příčiny tohoto stavu
je nutno hledat v současné době v nedostatečném
početním obsazení advokátních
poraden i v nerovnoměrném rozmístění
advokátů. Jestliže v Praze připadá
jeden advokát zhruba na 5800 obyvatel, v ostatních
krajích již přibližně na 20 000
obyvatel, ve Středoslovenském kraji na více
než 27 000 obyvatel. Tato čísla mohou posloužit
také jako ukazatel možností, do jaké
hloubky a v jaké kvalitě je možno realizovat
rozšířená práva obhájců.
Nám však jde zásadně o to, aby zákon,
o kterém jsem hovořil, nebyl pouhou proklamací,
ale aby byl také realizován. Míra realizace
je v současné době podle mého názoru
nedostatečná.
Na území celého našeho státu
působí 760 advokátů a kromě
toho dalších 26 ve specializované mezinárodní
agendě. V trestních věcech zastupovali obhájci
43 % všech obžalovaných. Vzestup zastupování
se projevil i v agendě občanskoprávní
a velmi zřetelně v zastupování socialistických
organizací, zejména JZD a státních
statků.
Konečně stoupl také počet smírů,
uzavřených přímo v advokátní
poradně a poměrně značný je
počet obhajob bezplatných nebo za snížený
tarif. K prudkému vzestupu dochází i v agendě
mezinárodní, zejména s rozsáhlou ochranou
průmyslových práv, patentů, ochranné
známky, vzorů a ve věcech nekalé soutěže.
Pro tuzemské klienty činil v roce 1965 výnos
v devizových korunách asi 7 a půl miliónu
korun a devizový příjem advokátní
poradny pro státní pokladnu asi čtyři
milióny korun. Pro zajímavost uvádím,
že v přítomné době dosáhla
kupř. obhajoba práv plzeňského Prazdroje
úspěchu v Rakousku a že se stejným úsilím
je také hájen v NSR.
Kádrová situace v advokacii je nepříznivá.
Vedle bývalých majitelů advokátních
kanceláří, v jejichž činnosti
po prověrkách v letech 1945 až 1951 nebylo
shledáno žádných závad a kteří
tvoří přibližně polovinu všech
advokátů, pracují v této profesi z
mladších osob jen lidé zanícení
pro svou práci. Tohoto termínu používám
úmyslně, poněvadž jejich průměrná
mzda činí jen asi 1830 Kčs měsíčně
po dvouleté čekatelské lhůtě
a staví je na nejnižší stupeň žebříčku
ze všech osob pracujících vůbec s právním
řádem. Věkové rozvrstvení je
dokonce velmi nepříznivé, když 20 %
advokátů je starších 60ti let a dalších
44 % je ve věku od 50 do 60 roků.
Snaha o zlepšení finančních poměrů
vtělená do nových zásad odměňování
a spjatá s podílem na zisku advokátní
poradny má zatím jen omezenou platnost ve dvou krajích.
Je brzděna skutečnosti, že část
úkonů je prováděna bezplatně
a že čistý výnos plynoucí do
rozpočtu ministerstva spravedlnosti neumožňuje
provádět radikálnější
mzdová opatření. Domnívám se,
že dosavadní stav v kádrovém složení
advokátů nemůže zajistit důslednější
plnění všech úkolů advokacie.
Naopak, bude nutné postupné radikálnější
a komplexní řešení, spojené nejen
s účelným rozmísťováním
a s otázkou opatřování bytů,
ale také s řešením problémů
a způsobů odměňování.
Závěrem svého příspěvku
do rozpravy k tomuto bodu jednání tedy konstatuji,
že naše advokacie plní zásadní
úkoly, které jsou jí uloženy zákonem
z 9. července 1963, že tím tedy přispívá
k dodržování socialistické zákonnosti,
napomáhá k jejímu plnému uplatňování,
poskytuje v rámci svých současných
možností právní pomoc a hájí
zákonem chráněná práva občanů
i socialistických organizací. Územní
rozmístění členů advokátních
poraden však neodpovídá současným
potřebám společnosti a služby, poskytované
advokátními poradnami občanům, nemohou
být proto poskytovány v žádaném
množství a kvalitě. Je to způsobováno
nedostatkem kvalifikovaných advokátů, jejichž
počet za posledních pět let se snížil
o 10 %, advokátních čekatelů dokonce
o jednu třetinu, nepříznivým věkovým
složením i současným způsobem
odměňování.
V souvislosti se zprávou předsedy Nejvyššího
soudu o činnosti justičních orgánů
prověřoval jsem účinnost a míru
realizace zákona o advokacii a novely trestního
řádu a navrhuji, aby přednesená zpráva
byla vzata na vědomí.
Dále navrhuji, aby ministr spravedlnosti, který
podle zákona o advokacii odpovídá za tento
úsek, prověřil údaje, o nichž
jsem hovořil, i v dalších krajích a
aby informoval předsednictvo NS a ústavněprávní
výbor, jaká opatření v dohodě
s Ústředím advokátních poraden
hodlá postupně provádět, aby během
několika roků byly nedostatky, které jsem
konstatoval, postupně odstraněny. (Potlesk.)
Předseda NS s. Laštovička: Děkuji
posl. dr. Hrabalovi. Promluví posl. Varmuža.
Posl. Varmuža: Soudružky a soudruzi, dnešní
naše jednání projednává současný
stav socialistické zákonnosti. Je jistě správné,
že se také zabýváme plněním
přijatých zákonů na trestním
úseku, které nastoupily platnost dnem 1. srpna 1965.
Dovolte mi, abych vyslovil několik poznatků o dodržování
zákonnosti a o tom, co brání ještě
hlubšímu jejímu upevnění.
Na úseku trestního práva bylo - jak sám
generální prokurátor uvádí
ve zprávě - přijato několik zákonů.
Lze říci, že orgány činné
v trestním řízení si je patřičně
osvojily, že je snaha je dodržovat a podle nich - zejména
podle trestního řádu - plnit úkoly.
Setkávám se však - jistě ne sám
- ve volebním obvodě s připomínkami
i s kritikou, že nové zákony na úseku
trestního práva a jejich rozčlenění
je do značné míry až příliš
silně administrativní, byť šlo jen i o
jednoduché případy ve vyhledávání,
kde ke splnění zákonných požadavků
se vyžaduji někdy zcela zbytečné administrativní
úkony. Vezměme si jen úplně jednoduchý
násilný trestný čin, kolik je k jeho
dokumentaci, k naplnění skutkové podstaty
žádáno průkazního materiálu
jen u orgánů v přípravném řízení.
I senáty místních lidových soudů
vracejí do přípravného řízení
případy pro malichernosti, i když jde o drobné
rozkrádání majetku v socialistickém
vlastnictví a v závodě je případ
znám a úplně objasněn.
Je naprosto správné, že jsme dali v minulém
roce základní a jasný směr, jak trestní
právo uvádět v život, ale až příliš
- dá se říci - skoro nezdravě po linii
Generální prokuratury, ministerstva spravedlnosti
i ministerstva vnitra se vytvořila vysoká administrativa,
která nemá nic společného s vyhledáváním,
vyšetřováním, prokázáním
a objasněním trestního případu.
Oprávněně naši občané
i poslanci národních výborů poukazují
na to, že vyšetřený případ
dlouho trvá od zpracování k pravomocnému
rozhodnutí soudu. Samy orgány činné
v trestním řízení na nejnižších
stupních na tento stav poukazují a jsou některými
ustanoveními v trestním řádu znepokojeny.
Dlouholetí a zkušení pracovníci v trestním
řízení tento stav kritizují. Domnívám
se, že právě tento problém ztěžuje
rychlost trestního řízení.
Velmi těžko se nám v současné
době zdůvodňuje dosud neodsouzený
případ vraždy šestiletého děvčátka
z Lednice pachatelem Polachem, který byl způsoben
v srpnu minulého roku a kdy pachatel byl během jednoho
dne vypátrán a usvědčen. Soudní
znalci v oboru psychiatrie si však z uvedeného pachatele
chtěli zajistit případ až do jeho dožití.
Kvituji vydanou společnou směrnici generálním
prokurátorem, ministrem spravedlnosti a ministrem vnitra
k urychlenému projednávání případů
násilných a ke koordinaci orgánů činných
v trestním řízení. Seznámil
jsem se v poslední době s případem,
kdy trestnost pachatele zanechala v obci, kde bydlím, značný
rozruch a znepokojeni, ba dokonce obavu z návratů
ze zaměstnání či z kulturních
podniků v noční době. Všem orgánům
činným v trestním řízení
se podle společné směrnice podařilo
od napadení případu do pravomocného
rozhodnutí Okresního soudu v Břeclavi uzavřít
případ za pouhých 16 dní. Občané
nejen v obci, ale i v celém okolí se kladně
vyjádřili o dobré práci pracovníků
bezpečnosti, okresní prokuratury i okresního
soudu. V daném případě se jednalo
o dva pachatele a celý případ byl zpracováván
vazebně.
I přesto, že došlo k mírnému poklesu
kriminality, je stále trestnost dosti vysoká a její
společenská nebezpečnost značná.
Musí nám jít dnes o to, abychom pro snížení
vedle orgánů činných v trestním
řízení více podnítili národní
výbory a společenské organizace, vedoucí
hospodářské pracovníky. Tito k zábranné
činnosti ještě zdaleka neřekli své
slovo. Způsobené škody na zdraví našich
občanů, škody na společném i
osobním vlastnictví jsou stále vysoké.
Účinná preventivní výchovná
činnost může ovlivňovat kriminalitu,
budeme-li znát příčiny, z nich vycházet
promyšleně na všech úsecích našeho
denního života.
Sledujeme-li práci orgánů činných
v trestním řízení a srovnáváme-li
ji s minulostí, vidíme snahu zvládnout myšlenky
a zásady socialistické zákonnosti a dodržovat
je. Bude jistě na nás všech pomáhat
i na tomto úseku k tomu, aby naše socialistické
právo bylo dodržováno. (Potlesk.)