Předloha
zákona přináší dále podstatnou změnu v
pensijních a zaopatřovacích požitcích. Kdežto nyní státní zaměstnanec
odcházeje do výslužby ztrácel ze svých aktivních požitků více jak 50%,
bude podle tohoto zákona ztráta ta nepoměrně menší. Můžeme směle říci,
že pokud se týče výslužby, dostupujeme takřka předválečnou relaci. Bylo
toho také již třeba. Dnes přesluhuje značný počet zaměstnanců pouze z
pekunierních důvodů, přesluhují na úkor svého zdraví a mnohdy jsou i na
závadu úřadování, hlavně však zabírají místa mladším, takže bylo třeba
stále rozmnožovati počet systemisovaných míst, ve vyšších třídách,
aby se umožnil postup mladším, což vedlo k nepoměrnému přesunu z nižších
tříd do vyšších. Zaměstnanec, odcházející do výslužby obdrží:
základní
služné,
50%
místního přídavku, stanoveného pro Prahu (bez omezení),
dětské
přídavky ve stejné výměře jako v aktivitě a
jednotný
druhotní přídavek.
Analogicky
upravují se také pense vdov a zaopatřovací
požitky pro sirotky.
Pokud
se týče staropensistů, schválil rozpočtový výbor senátní při projednávání
rozpočtu na rok 1923 resoluci, kterou se vláda vyzývá, aby zmírnila osud této
kategorie a aby přihlížela k jejich potřebám.
Vláda
v této předloze ustanovuje, že t. zv. staropensistům nemají býti snižovány
druhotní přídavky, ačkoliv se tak u aktivních státních zaměstnanců děje
a kromě toho neukládá jim placení daní, ačkoliv novopensisté daně
platiti budou.
Také
na pensisty vztahují se omezení ohledně poskytování drahotních a dětských
přídavků, ustanovené v §u 6 tohoto zákona. V důsledku tohoto zákona
upraví se poměry a požitky veškerých aktivních i pensionovaných zaměstnanců nepragmatikálních a to podle zásad, na nichž jest
vybudován tento zákon. Ustanovení to vztahuje se samozřejmé také i na dělníky,
pokud jsou v trvalém poměru ve státních podnicích zaměstnáni. To znamená,
že se jim zvýší o 75% základní služné, po případě mzda a pokud zaměstnanci
tito nepožívají místního přídavku nebo příbytečného, pamatovati se
bude příslušnou částkou také i na tuto okolnost při zvyšování základního
služného, po případě mzdy.
Také
služební požitky a právní nároky zaměstnanců
zemí, žup, okresů a obcí, upraví se podle tohoto zákona. To znamená,
že 1. ledna 1923 pominou veškeré výhody těchto
zaměstnanců, pokud byly kde poskytovány, naproti tomu však nenastane
unifikace oněch samosprávných zřízenců se zaměstnanci státními, kteří
požitků posléze jmenovaných nedosáhli.
Pokud
se týče finančního efektu plynoucího z tohoto zákona, buďtež uvedeny
pouze některé číslice.
Dosud
se vyplácí na drahotních přídavcích (všech třech druhů) celkem ročně
3.487,000.000 Kč. Z této částky převede se nyní k účelu 75% o zvýšení
základního služného 943,000.000, tudíž bezmála 1 miliarda. Dosud činilo základní služné státních zaměstnanců
1,178,750.000, s 75% zvýšením bude napříště činiti 2.121,750.000 Kč. Na
dětské přídavky připadne 364,000.000. Na místní přídavky připadne
1,060,875.000 (dosud připadalo 1,040,875.000). Na jednotný druhotní přídavek
připadá částka 2.180,000.000, která se 1. dubnem sníží o
20% t. j. o 327,000,000 Kč.
Bude
tudíž celkový náklad na státní zaměstnanec v aktivitě činiti ročně:
základní
služné (plat, mzda).............2.121,750.000,
místní
přídavek (případně příslušný ekvivalent)......1.060,875.000,
dětské
přídavky....................364,000.000,
jednotný
druhotní přídavek snížený o 20% na celý rok.2.108,000.000,
Celkem......................5.654,625.000.
Od této sumy nutno odečísti:
daň
z příjmu ročně................221,000.000,
a
pensijní příspěvky.................168,000.000,
Máme-li celkem 352.000
státních zaměstnanců, připadá na jednotlivce okrouhle 35.000 Kč čistého
příjmu.
Úspora
činiti bude v roce 1923 celkem 501,000.000 ročně, na jednotlivci se tudíž
průměrně ušetří, ročně 1423 Kč.
V
roce 1924 bude činiti úspora celkem ročně:
na
dani z příjmu.................221,000.000,
na
pensijních příspěvcích..............168,000.000,
20%
snížení jednotného drahotního přídavku.......436,000.000,
Celkem.....................825,000.000,
tudíž
na jednotlivci ušetří se průměrně ročně 2344
Kč.
Sociálně-politický
výbor pojednal velmi zevrubně o této osnově, vyslovil svůj souhlas s předlohou
a připojuje pouze tyto poznámky:
K § 17. U asistentů
vysokých škol zvýší se o 75% nejen základní remunerace, nýbrž také
dvouleté přídavky a přídavky osobní, aby v opačném případě nebyly požitky
vysokoškolských asistentů ostřeji sníženy než požitky ostatních státních
zaměstnanců, dosud požívajících stejného příjmu.
K §
19. Ustanovení tohoto §u týká se celkového uplatnění státních norem na
samosprávné zaměstnance, pokud dotyčné kategorie jsou rovnocenné. Tím
neomezuje se samosprávným korporacím právo individuelního ocenění zaměstnanců
jmenováním. Proto dlužno provésti převod na systém státní na podkladě základních
platů podle stavu ze dne 31. prosince 1922 a to do korespondujícího stupně
platového schématu státních úředníků, případně zřízeneckých stupňů,
t. j. převod požitků, práv a nároků zaměstnanců samosprávných na systém
státní má se státi podle stavu ze dne 31. prosince 1922.
Pokud
by samosprávné svazky nemohly svým zaměstnancům z jakýchkoli příčin
poskytnouti výhod, kterých požívají, anebo budou požívati zaměstnanci státní
stejné nebo rovnocenné kategorie, mohou svazky ty poskytovati výminečně odměny,
jež by výhody ty vyvážily.
Vůbec
bylo vysloveno přání, aby převod zaměstnanců samosprávných na systém státní
provedl se co nejblahovolněji.
Dále
k § 17.
Normy
§u 17 umožňují upraviti požitky všech ostatních zaměstnaneckých
kategorií, aniž by bylo přípustno, kteroukoli kategorií z toho vyloučiti.
Konstatuje se tedy výslovně, že analogická úprava musí se provésti ohledně
učitelstva na základě zákona t. zv. paritního, jakkoli ovšem jinak nelze učitele
považovati za zaměstnance státu. Učitely placenými
podle norem platných pro státní učitele rozumějí se profesoři diecesních
učelišť theologických. Obdobnou úpravu nutno podle §u 17 provésti také u
duchovenstva náboženských společností státem uznaných, kterému přísluší
nárok na plat z pokladny státní, jehož původní obnosy zvýšené o všeobecný
doplněk kongruový (1200 Kč) tedy jako jednotný celek se zvyšují o 75%.
V této
souvislostí nutno také upozorniti, že duchovním církve českobratrské, kteří
nedostávají příspěvku k svému platu od státu přímo, nýbrž prostřednictvím
sboru starších své náboženské obce, přísluší nárok na plat, případně
příplatek z pokladny státní, právě tak, jako těm duchovním církve českobratrské,
kteří zmíněny doplněk dostávají přímo podle analogie duchovenstva římsko-katolického.
Pokud
se týče kolektivních smluv, nutno odstavci druhému rozuměti tak, že na zaměstnance
státních závodů a ústavů, kteří nemají dosud kolektivních smluv, použije
se nového zákona 1. lednem 1923 a že účinnost zákona pomine ohledně těchto
zaměstnanců teprve zjednáním kolektivních smluv.
Pokud
se týče t. zv. staropensistů, t. j. těch, kteří odešli před účinností
tohoto zákona do pense, poukazuje sociálně-politický výbor opětně na
resoluci senátorů dr Horáčka, dr Procházky, Havleny, Klečáka a dr Fáčka,
přijatou rozpočtovým výborem, kterou se vláda vyzývá, aby neutěšené
poměry pensistů zmírnila.
Samozřejmě,
že také i mzdy dělníků v trvalé vlastnosti upraví se podle zásad tohoto
zákona.
K §
19. Veřejnoprávními korporacemi nutno rozuměti takové ústavy, které na základě
platných zákonných ustanovení mohou autoritativním způsobem nařizovati a
ukládati příspěvky.
K §
4. V druhém odstavci mluví se o tom, že ovdovělým státním zaměstnancům
přísluší dětský přídavek počínajíc druhým dítětem. Tento odstavec
jest však v souvislosti s § 6, odstavec 8, kde se praví, že jestliže státní
zaměstnanec ovdoví, nutno jej klásti na roveň ženatému, udržuje-li svou
domácnost pro své děti, a to tak dlouho, dokud by ještě některé z dětí
nedovršilo 12. rok života. Tím se nezavádí žádné novum, nýbrž přejímá
dosavadní stav,
K §
8. Bylo konstatováno, že až do roku 1917 platili stát. zaměstnanci daň z příjmů
a že teprve od tohoto roku převzal stát placení daní na vlastní účet a
to na místě tehdy dožadovaného zvýšení drahotních přídavků. Bylo tudíž
daň pokládati až dosud za jakousi součást požitků.
Sociálně-politický
výbor doporučuje k schválení tyto resoluce:
I. Resoluce,
Vládá
se vyzývá, aby ihned předložila zákon o úpravě pensijních (odpočivných)
požitků příslušníků četnictva dle zásad §u 1 a 2 tohoto zákon, a dle
těchto zásad upravila i pense všech dle §u 26 zákona ze dne 19. března
1920, č. 186 Sb. z. a n., dle prozatímních ustanovení na odpočinek odešlých
příslušníků četnictva.
II. Resoluce.
1.
Vláda se vyzývá, aby ihned předložila zákon o úpravě pensijních (odpočivných)
požitků příslušníků četnictva podle zásad §u 1 a 2 tohoto zákona, a
dle těchto zásad upravila i pense všech dle §u 26 zákona ze dne 19. března
1920, č. 186 Sb. z. a n., dle prozatímních
ustanovení na odpočinek odešlých příslušníků četnictva.
2. Vláda se vyzývá,
aby státním úředníkům, kteří mají tolik služebních let, kolik je
nutno k dosažení, posledního platového stupně hodnostní třídy dosažitelné
časovým postupem, a tohoto stupně skutečně dosáhli, dále zřízencům,
kteří za stejných předkladů dosáhli posledního platového stupně,
poskytla při dobré kvalifikaci do pense nezapočitatelné odměny a to:
úředníkům
skupin A a B dvě tříleté odměny po 900 Kč ročně,
úředníkům
skupin C a D dvě tříleté odměny po 400 Kč
ročně,
úředníkům
skupiny E dvě tříleté odměny po 300 Kč ročně,
dále:
podúředníkům
dvě dvouleté, odměny po 250 Kč ročně,
zřízencům
dvě dvouleté odměny po 200 Kč ročně.
Dále
budiž poskytnuta, profesorům vysokých škol, pokud dosáhli požitků, rovnajících
se požitkům posledního plátového stupně IV. hodnostní třídy státních
úředníků, jedna odměna, - do pense nezapočitatelná - a to částkou
ročně 3000 Kč po třech letech.
Sociálně-politický výbor
doporučuje schválení osnovy zákona ve znění přijatém poslaneckou sněmovnou,
jak jest obsaženo v tisku č. 1531.
předseda.
Pánek
zpravodaj.
II.
Důvodová zpráva výboru rozpočtového.
Rozpočtový
výbor připojuje se k návrhu výboru sociálně-politického, projevuje při
tom přání, aby administrativní cestou byla zmírněna újma zaměstnanců státních,
odcházejících na odpočinek 1. lednem 1923, pro něž neplatí nová lepší úprava požitků odpočivných,
zavedená tímto zákonem, jakož i újma těch, kdož zkrácení budou na svých
nabytých právech v důsledcích §u 19 zákona; rovněž pak aby zaměstnanci
dotčeni tímto zákonným ustanovením netrpěli vracením služného, když by
zákon pro ně byl proveden teprve po 1. lednu 1923, se zpětnou účinností od
tohoto dne.
§em
18 návrhu zákonného mění se finanční zákon na rok 1923, podle něhož
peníze na platy zaměstnanců státních měly býti uvolňovány jen dvanáctinou
rozpočtených obnosů pro každý měsíc. Rozpočtový výbor poukazuje na
novou potřebu přechodného úvěru státního, která odtud může vy
plynouti, i na ztrátu úroku z anticipovaných výplat, kterou odhaduje na 36
milionů korun ročně. Výbor netají se také obavami,
že při zaměstnancích, kteří nejsou k samostatnému hospodaření svými
příjmy náležité vychováni, může výplata služného na tři měsíce předem
vésti k předčasné spotřebě celého přijatého obnosu a v zápětí k
dovolávání se pomoci státu zálohami a výplatami, po případě k upadání
do soukromých dluhů, a že také vybírání peněz poukázaných do peněžního
ústavu bude spojeno se ztrátou času zaměstnancova pro úřad nebo s novými
výlohami zatěžujícími zaměstnance. Ze všech těchto důvodů doporučuje
rozpočtový výbor, aby vláda zmocnění, které jest dáno §em 18, použila opatrně
a teprve po zralém uvážení všech výhod a nevýhod nového způsobu výplaty.
předseda.
Dr Fáček
v. r.,
zpravodaj.