Senát Národního shromáždění R. Čs. r. 1925.
I. volební období.
10. zasedání.
Tisk 2088.
Vládní návrh.
Zákon
ze dne.......................................................,
o soudnictví ve sporech z poměru pracovního, služebního a učebního (o soudech pracovních).
Národní shromáždění republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
I.
O zřízení a příslušnosti pracovních soudů.
§ 1.
(1) Pracovní soudy jsou výlučně příslušny rozhodovati o sporech z poměru pracovního, služebního a učebního mezi zaměstnavateli a zaměstnanci, jakož i o vzájemných sporech mezi zaměstnanci téhož závodu z pracovního poměru vzniklých.
(2) Před pracovní soudy však nenáležejí spory z pracovního, služebního a učebního poměru, který nebyl založen soukromoprávní smlouvou. Rovněž nenáležejí před pracovní soudy spory, k jejichž rozhodování jsou příslušny orgány zřízené podle zákonů z 25. února 1920, č. 144 Sb. z. a n., o závodních a revírních radách při hornictví a z 3. července 1924, č. 170 Sb. z. a n., o hornických soudech rozhodčích, dále spory ze služebních a pracovních poměrů poštovních a železničních zaměstnanců upravených služebními a pracovními řády, jakož i spory ze služebního a pracovního poměru mezi státem a zaměstnanci ve vojenských závodech nebo jinak od vojenské správy zaměstnanými.
§ 2.
Pracovní soudy jsou příslušny nehledě k hodnotě předmětu rozhodovati zejména ve sporech
a) a mzdu a jiné služební požitky,
b) o nastoupení poměru pracovního, služebního anebo učebního, o pokračování v něm a o jeho zrušení,
c) o plnění a náhradní nároky z poměru pracovního, služebního anebo učebního, zejména o srážku ze mzdy, o smluvní pokutu nebo o dovolenou,
d) o vydání nebo obsah vysvědčení o vykonané práci (službě),
e) o nároky z příslušnosti k pensijním nebo jiným podpůrným pokladnám, pokud věc nenáleží před obligatorní rozhodčí soudy sociálního pojištění,
f) o výpověď, vyklizení nebo nájemné z bytů, jichž užívání zaměstnavatel zaměstnanci propůjčil bezplatně anebo za plat,
g) o nároky, které zaměstnanci téhož podnikatele činí proti sobě navzájem ze společně převzaté práce.
§ 3.
Ku projednání a rozhodnutí sporů jmenovaných v §§ 1 a 2 jest výlučně příslušný pracovní soud, v jehož obvodu jest provozovna zaměstnavatelova, jde-li však o osoby, které jsou trvale zaměstnány mimo provozovnu zaměstnavatelovu, pracovní soud, v jehož obvodu má býti vykonána práce anebo zaplacena mzda nebo jiné služební požitky.
§ 4.
(1) Pracovní soudy zřizuje vláda nařízením v místech, kde se toho objeví potřeba; stejným způsobem bude pracovní soud zrušen, pakli podmínky pro jeho zřízeni pominou.
(2) V místech, kde nelze očekávati, že by zněl samostatný pracovní soud agendu většího rozsahu, kde však přes to bude toho podle místních poměr ů zapotřebí, muže býti při okresním soudu vládním nařízením zřízeno zvláštní oddělení pro spory jinak přikázané soudům pracovním; o zvláštních odděleních takových platí ustanovení pro samostatné pracovní soudy vydaná v tomto zákoně.
(3) V nařízení, kterým se pracovní soud zřizuje, budiž ustanoveno sídlo i místní obvod jeho působnosti.
(4) Náklady pracovního soudnictví nese stát.
§ 5.
(1) Pracovní soud skládá se z předsedy, podle potřeby z jednoho nebo několika předsedových náměstků a z potřebného počtu přísedících a jejich náhradníků, který bude v jednotlivých případech určen ministrem spravedlnosti.
(2) Předsedu a jeho náměstky ustanoví ministr spravedlnosti ze soudců z povolání, kteří jsou činni v sídle pracovního soudu.
(3) Kancelářský personál a zřízence přidělí pracovnímu soudu předseda sborového soudu první stolice, v jehož obvodu jest pracovní soud.
§ 6.
(1) Přísedící pracovního soudu a jejích náhradníky jmenuje politický úřad II. stolice z polovice ze zaměstnavatelů, z polovice ze zaměstnanců přihlížeje k návrhům jejich zájmových korporací (odborových organisací).
(2) Přísedící a jejich náhradníci buďtež jmenováni se zřetelem na obory povolání, které se v obvodu pracovního soudu vyskytují.
(3) Nevyjádří-li se zájmová korporace (odborová organisace) do dvou měsíců ode dne, kdy jí bylo doručeno vyzvání politického úřadu II. stolice, aby přísedící (náhradníky) pracovního soudu navrhla, nebude přihlíženo k vyjádření, které by snad došlo později.
§ 7.
(1) Přísedícím (náhradníkem) pracovního soudu může býti jmenován zaměstnavatel nebo zaměstnanec, na něhož se vztahují ustanovení tohoto zákona (§ 1), který jest Československým státním příslušníkem, jemuž jest alespoň třicet let a který má volební právo do obce.
(2) Ve skupině zaměstnavatelů mohou býti jmenovány přísedícími i osoby, které jsou oprávněny na venek zastupovati veřejné obchodní společnosti, společnosti komanditní, komanditní společnosti akciové, akciové společnosti, společnosti s ručením obmezeným, společenstva (družstva), korporace, ústavy a spolky nebo správci státních podniků, které zaměstnávají osoby, na něž se vztahují ustanovení tohoto zákona.
§ 8.
(1) Jmenování může přísedící (náhradník) pracovního soudu odmítnouti anebo úřadu se vzdáti,
a) je-li mu více než 60 roků,
b) trpí-li vadou, která mu překáží v úřadování,
c) byl-li v období přímo předcházejícím přísedícím pracovního soudu nebo ve dvou přímo předcházejících obdobích náhradníkem.
(2) Předseda pracovního soudu rozhodne usnesením o tom, zdali jest odmítnutí anebo vzdání se úřadu odůvodněno.
§ 9.
(1) Předseda pracovního soudu a jeho náměstkové vykonávají úřad pod přísahou soudcovskou.
(2) Přísedící a náhradníci vykonají před nastoupením úřadu slib, že budou svůj úřad vykonávati svědomitě a nestranně a že budou zachovávati úřední tajemství; slib tento přijme od nich předseda pracovního soudu.
§ 10.
(1) Předseda pracovního soudu řídí a rozděluje úřední práce.
(2) Dohled nad činností předsedovou náleží předsedovi sborového soudu první stolice, jehož obvodu jest pracovní soud.
§ 11.
(1) Přísedící a náhradnici mají nárok na, náhradu hotových vydání, která jsou s výkonem jejich úřadu nezbytně spojena.
(2) Přísedící a náhradníci ze stavu zaměstnanců a drobných zaměstnavatelů obdrží mimo to za každý výkon náhradu skutečně ušlého výdělku; výše její bude určena vládním nařízením.
§ 12.
Funkční období přísedících a náhradníků trvá čtyři roky. Dokud nenastoupili přísedící noví, vykonávají úřad přísedící (náhradníci) ustanovení v období předcházejícím, třeba by jejich funkční období již bylo uplynuly.
§ 13.
(1) Přísedící, kteří se bez dostatečné omluvy do sezení pracovního soudu nedostaví vůbec anebo v ustanovenou hodinu anebo kteří zanedbávají svých povinností jiným způsobem, potrestá předseda za každý případ pořádkovým trestem až do 300 Kč a uloží jim z úřední moci nebo na návrh účastníku náhradu nákladů zanedbáním povinností způsobených. Omluví-li se obmeškalý dodatečně a omluva jeho bude shledána dostatečnou, může předseda usnesení, jímž byl mu uložen pořádkový trest i náhrada nákladů, odvolati.
(2) Peněžité tresty připadnou státu; vymáhá je na žádost pracovního soudu okresní soud, v jehož obvodu přísedící bydlí.
(3) Bude-li peněžitý trest nedobytný, budiž usnesením předsedy pracovního soudu změněn trest vězení nejdéle deseti dnů.
§ 14.
(1) Předseda pracovního soudu zbaví přísedícího nebo náhradníka úřadu,
a) pozbyl-li přísedící (náhradník) práva voliti v obci anebo jestliže vyjde na jevo, že ho hned původně neměl;
b) poruší-li přísedící hrubě své povinnosti, zejména jestliže, byv několikráte potrestán (§ 13), nedostaví se do sezení pracovního soudu;
c) vzdá-li se přísedící ze stavu zaměstnavatelů podniku, vzhledem k němuž byl jmenován;
d) přestoupí-li přísedící ze stavu zaměstnanců trvale k jinému povolání, pro které není pracovní soud příslušný, anebo přestane-li býti trvale zaměstnancem.
(2) Přísedící nebo jejich náhradníci mohou se v případech uvedených v odst. 1. úřadu v zdáti, dokud předseda pracovního soudu nerozhodl.
§ 15.
(1) Členové pracovního soudu jsou povinni zdržeti se účasti na projednávání a rozhodování sporů, které se týkají jich samých, osob, s nimiž jsou nebo byli ve svazku manželském, v pokolení přímém příbuzní nebo sešvakřeni, v poměru osvojenském anebo se kterými jsou v pokolení pobočném příbuzní až do čtvrtého nebo sešvakřeni až do druhého stupně.
(2) Mimo to mohou strany členy soudu odmítnouti, jsou-li tu jiné důvody, které jsou s to vzbuditi pochybnost o jejich nestrannosti; nemůže však již člena soudu odmítnouti strana, která se pustila do jednání, aniž by uplatnila známý jí důvod odmítnutí. Neuzná-li odmítnutý člen důvodu odmítacího, budiž osvědčen; o odmítnutí rozhodne s konečnou platností předseda pracovního soudu anebo, jde-li o tohoto, předseda sborového soudu první stolice.
§ 16.
(1) Pracovní soud jedná a rozhoduje v senátech složených z předsedy nebo jeho náměstka a ze dvou přísedících, z nichž jeden jest zaměstnavatelem, druhý zaměstnancem.
(2) K jednotlivým zasedáním povolává přísedící (náhradníky) předseda pracovního soudu podle pořadí předem ustanoveného, od kterého možno se odchýliti jen, když přísedící (náhradník) jest z rozhodování vyloučen (§ 15 odst. 1.), platně byl odmítnut, k pře líčení se nedostaví anebo když by jinak přelíčení v ustanovenou dobu nemohlo býti provedeno. Zpravidla buďtež pak povolávání přísedící (náhradníci), kteří náležejí témuž anebo podobnému povolání, jako jsou strany.
§ 17.
Podle rozličných nebo příbuzných odvětví výrobních, živnostenských nebo služebních může býti pracovní soud rozdělen na několik stálých oddělení. Zpravidla budiž zvláštní oddělení takové zřízeno pro spory mezi obchodníky a jejich zaměstnanci, v obvodech zemědělských pak i pro spory osob zaměstnaných v hospodářství polním nebo lesním.
II.
O řízení před pracovními soudy.
§ 18.
Pokud v tomto zákoně nejsou obsažena ustanovení zvláštní, platí o řízení před pracovními soudy předpisy civilního řádu soudního o řízení před soudy okresními.
§ 19.
(1) Do protokolu o jednání zapsána buďtež přednesení stran jen potud, pokud obsahují obmezení nebo změnu žalobní prosby, výslovné uznání nebo vzdání se nároku žalobného nebo jeho části, vzdání se opravných prostředků, jakož i prohlášení o navrženém přísežném výslechu některé strany.
(2) Dále obsahujž protokol o jednání zápis o plné moci, kterou strana osobně se dostavivší zmocněnci udělila, o žalobní prosbě, jestliže strany v den k tomu určený se dostavily a hned započaly jednati, o podstatném výsledku provedených důkazů, zejména o tom, zda byl svědek nebo znalec slyšen pod přísahou, jakož i o tom, že straně bylo před výslechem dáno zákonem předepsané připomenutí.
(3) Konečně buďtež v protokole zapsány rozsudky při jednání prohlášené a poznamenáno, zdali strany při prohlášení rozsudku byly přítomny (§ 20 odst. 1.). Jiná nařízení a opatření soudu buďtež do protokolu zapsána jen, je-li proti niva připuštěn opravný prostředek.
§ 20.
(1) Rozsudek budiž prohlášen ústně ihned po skončení přelíčení. Stalo-li se tak v přítomnosti obou stran a hodnota předmětu sporu nepřesahuje částku 300 Kč, stává se rozsudek vůči stranám ihned účinným a písemné jeho vyhotovení bude jim doručeno toliko na výslovnou žádost; jinak bude rozsudek i s důvody stranám doručen z úřední povinnosti.
(2) Předseda prohlásiv rozsudek poučí strany o právu odvolacím, jeho objemu a o lhůtě odvolací. Stejné poučení budiž uvedeno i v písemném vyhotovení rozsudku.
§ 21.
(1) Příslušnost svou zkoumá pracovní soud z úřední povinnosti.
(2) Bylo-li řádným soudem právoplatně rozhodnuto, že věcně jest příslušný soud pracovní, jest rozhodnutí takové závazno pro místně příslušný pracovní soud, u něhož byla žaloba později podána.
(3) Rozhodl-li pracovní soud právoplatně, že jsou věcně příslušny soudy řádné, jsou soudy tyto rozhodnutím jeho vázány.
§ 22.
Strany mohou se dáti před pracovním soudem zastupovati každou svéprávnou osobou, která jest schopna před soudem jednati a není známa soudu jako pokoutník. Dá-li se strana zastupovati ve sporu, jehož předmět nemá hodnotu vyšší, než 300 Kč, nepřísluší jí proti odpůrci nárok na náhrada nákladu z toho vzešlých.
§ 23.
Pracovní soud podle potřeby ustanoví a vyhlásí určité dny a hodiny, kdy se mohou strany bez obsílky dostaviti, aby zahájily rozepři anebo jednaly o smír.
§ 24.
(1) První rok ustanoven budiž z pravidla na některý z nejbližších tří dnů po podání žaloby; koná se před předsedou pracovního soudit nebo jeho náměstkem k tomu cíli, aby věc byla vyřízena smírem, rozsudkem pro zmeškání, uzrání anebo vzdání se nároku žalobního anebo aby rozhodnuto bylo o námitkách, že věc nenáleží na pořad práva, že pracovní soud jest nepříslušný, že o téže věci byl zahájen spor anebo bylo právoplatně rozhodnuto.
(2) O námitkách těchto rozhodne soud usnesením. Byla-li námitka zamítnuta, budiž ihned jednáno o věci hlavní (§ 24 odst. 3., § 25 odst. 1.) a rozhodnutí pojato do konečného rozsudku; rozhodnutí takovémuto lze pak odporovati jedině ve spojení s odvoláním proti rozhodnutí o věci hlavní. O všech jiných námitkách budiž jednáno a rozhodnuto současně s jednáním a rozhodnutím o věci hlavní.
(3) Vzdají-lise při prvním roku obě strany toho, aby se přelíčení konalo za účasti přísedících, provede předseda ihned při témže roku i přelíčení o věci hlavní a vydá rozsudek. Totéž platí, když strany učinily stejné prohlášení po prvním roku, ale ještě před započetím přelíčeni.
§ 25.
(1) Ve všech ostatních případech budiž konáno přelíčení za účasti přísedících v době co nejkratší.
(2) Na počátku přelíčení podá předseda zprávu o výsledku prvního roku. Přísedící mají právo dotazovati se stran, svědků i znalců, aby věc byla náležitě objasněna.
(3) Pracovní soud usnáší se většinou hlasů; napřed hlasuje přísedící věkem starší, předseda odevzdá hlas naposledy. O poradě a hlasování, které jsou neveřejné, budiž sepsán zvláštní protokol.
§ 26.
(1) Ve sporech, při nichž hodnota předmětu není vyšší než 300 Kč, lze se z rozsudku odvolati toliko proto, že řízení jest zmatečné z těchto příčin:
1. že rozhodnutí se zúčastnil soudce, který podle zákona byl vyloučen (§ 15 odst. 1.) anebo jehož odmítnutí bylo uznáno za odůvodněné;
2. že soud nebyl řádně obsazen;
3. že rozhodnuto bylo o věci, která náleží před soudy řádné;
4. že straně byla nezákonným postupem odňata možnost, před soudem projednávati;
5. že strana, která po zákonu potřebuje zákonného zástupce, nebyla takovýmto zástupcem zastoupena a vedeni sporu zákonným zástupcem nebylo dodatečně schváleno;
6. že rozhodnuto bylo o věci, která nepatří na pořad práva;
7. že veřejnost jednání byla proti zákonu vyloučena.
(2) Ve sporech o hodnoty vyšší než 300 Kč lze rozhodnutí pracovního soudu odporovati odvoláním, ve kterém důvody odvolací uváděti netřeba.
§ 27.
Odvolání proti rozsudku pracovního soudu podati jest písemně anebo ústně do protokolu u pracovního soudu anebo, nebydlí-li strana v obvodu pracovního soudu, ústně do protokolu okresního soudu jejího bydliště, do patnácti dnů po tom, co písemné vyhotovení rozsudku bylo straně doručeno, byly-li však obě strany při prohlášení rozsudku přítomny a hodnota předmětu sporu nepřesahuje 300 Kč, do patnácti dnů od prohlášení. Podpisu advokáta na odvolacím spise není zapotřebí. Když lhůta, odvolací uplynula oběma stranám, předloží pracovní soud spisy soudu odvolacímu a strany o tom vyrozumí.
§ 28.
O odvolání z rozsudku pracovního soudu rozhodne sborový soud první stolice, v jehož obvodu jest pracovní soud.
§ 29.
O odvoláních podle § 26 odst. 1. rozhoduje odvolací soud (§ 28) v zasedání neveřejném ve tříčlenném senátu složeném ze soudců z povolání na základě spisů s konečnou platností usnesením; vyhoví-li odvolání, zruší rozsudek pracovního soudu, po případě i řízení jej předcházející, bylo-li důvodem zmatečnosti zasaženo. Je-li tu důvod zmatečnosti uvedený v § 26 č. 3 a 6, odvolací soud žalobu odmítni, jinak věc vrátí pracovnímu soudu, aby znovu rozhodl, podle potřeby řízení doplně anebo provede je znovu.
§ 30.
O odvoláních ve sporech o hodnotu vyšší než 300 Kč rozhoduje odvolací soud (§ 28) v senátě složeném ze tří soudců z povolání, z nichž jeden předsedá, a dvou přísedících pracovního soudu (zaměstnance a zaměstnavatele), kteří se jednání v první stolici nezúčastnili. Není-li v sídle odvolacího soudu pracovní soud, buďtež přísedící odvolacího soudu (náhradníci) jmenováni obdobným způsobem, jako přísedící soudu pracovního.
§ 31.
(1) Před odvolacím soudem projednává se rozepře v případu § 30 znovu v mezích určených návrhy stran v odvolání. O řízení před odvolacím soudem platí ho o řízení před sborovými soudy první stolice jako soudy procesními s tou změnou, že není zapotřebí přípravných podání a že se strany mohou dáti zastupovati osobami v § 22 jmenovanými.
(2) Námitku nepříslušnosti soudu, která učiněna nebyla před pracovním soudem v první stolici, před soudem odvolacím již uplatniti nelze. Vyhoví-li odvolací soud některé z námitek v § 24 odst. 1. jmenovaných, rozhodne o odvolání usnesením, ve všech ostatních případech však rozsudkem.
§ 32.
(1) Rozsudku odvolacího soudu vydanému ve sporu o předmět hodnoty vyšší než 2000 Kč, lze odporovati dovoláním (revisi), byla-li věc odvolacím soudem nesprávně posouzena po stránce právní.
(2) Dovolání nemá účinku odkládacího. Podáno budiž u pracovního soudu přípravným spisem podepsaným od advokáta do patnácti dnů od doručení rozsudku odvolacího soudu.
(3) Bylo-li dovolání podáno včas, doručí pracovní soud jeden jeho stejnopis odpůrci, který může podati do patnácti dnů u téhož soudu odpověď, rovněž podepsanou advokátem.
(4) Uváděti v řízení dovolacím nová tvrzení o skutcích nebo nové důkazy není dovoleno.
§ 33.
(1) O dovolání rozhodne nejvyšší soud v neveřejném zasedání bez ústního přelíčení na základě spisů v mezích návrhů v dovolacím spise obsažených.
(2) Dovolací soud rozhodne zpravidla ve věci samé. Není-li to možno, zruší rozsudek soudu odvolacího usnesením a vrátí mu věc, aby o ní znovu rozhodl. V dalším řízení jest pak odvolací soud vázán právním posouzením věci, o které se rozhodnutí soudu dovolacího opírá.
§ 34.
(1) Usnesením pracovního soudu nebo jeho předsedy a výroku rozsudku o útratách, pokud strana neodporuje zároveň rozhodnutí o věci hlavní, lze odporovati rekursem. Rekurs podati jest do patnácti dnů od doručeni usnesení pracovního soudu písemně nebo ústně do protokolu u soudu pracovního anebo u okresního soudu bydliště strany, pakli v obvodu pracovního soudu nebydlí; podpisu advokátova na rekursu není zapotřebí.
(2) O rekursech rozhoduje s konečnou platností sborový soud první stolice, v jehož obvodu jest pracovní soud. O rekursním řízení platí ostatně ustanovení civilního řádu soudního.
§ 35.
(1) Podle právoplatných rozhodnutí pracovních soudů, jakož i smírů před nimi uzavřených lze vésti exekuci; pracovní soud k cíli tomu na žádost strany potvrdí, že rozhodnutí jest právoplatné.
(2) Za exekuci žádati jest u soudu, kterému v tom kterém případu podle exekučního řádu náleží výkon exekuce. O povolení a výkonu exekuce platí v ostatním ustanovení exekučního řádu.
III.
O jiné působnosti pracovních soudů.
§ 36.
Rozhodnutím rozhodčích výborů živnostenských společenstev ve sporech, které náležejí ku předmětné příslušnosti pracovních soudů, lze odporovati žalobou podanou u soudu pracovního, v jehož obvodu má společenstvo sídlo. K rozhodnutí rozhodčího výboru společenstva dojíti však může jen, když obě strany písemně se jeho rozhodnutí podrobily, jinak jen když se odpůrce na obeslání dostavil před rozhodčí výbor a uznal jeho příslušnost.
§ 37.
(1) Společné námezdní spory vedené odborovými organisacemi zaměstnanců a zaměstnavatelů mohou býti na souhlasnou žádost obou stran předloženy pracovnímu soudu, v jehož obvodu spor vznikl, aby se pokusil o smírné odklizení sporu.
(2) Smír ve sporech takových před pracovním soudem uzavřený jest pro obě strany závazný po dobu šesti měsíců, pokud ovšem nebyla ve smíru samém ustanovena lhůta jiná. V době té posuzovati jest pracovní (služební) poměry členů organisací, které smír uzavřely, podle jeho ustanovení.
(3) Neohlásí-li jedna ze stran nejméně jeden měsíc před skončením lhůty v odst. 2. ustanovené pracovnímu soudu, že nadále smírem vázána býti nechce, jest smír závazným pro obě strany na dalších šest měsíců anebo na další lhůtu, která byla ve smíru ujednána. O prohlášení takovém budiž druhá strana pracovním soudem neprodleně zpravena.
(4) Ustanovení tohoto paragrafu nevztahují se na námezdní spory zaměstnanců zemědělské a lesní výroby a jejich vedlejších živností, pokud nepodléhají živnostenskému řádu.
§ 38.
(1) Pracovní soud jest povinen na žádost ústředních úřadů podati dobré zdání o otázkách týkajících se poměru pracovního, služebního a učebního. Ku přípravě takovýchto posudků může předseda pracovního soudu zříditi zvláštní výbory.
(2) Výbory tyto buďtež sestaveny stejným dílem z přísedících ze stavu zaměstnavatelů a zaměstnanců; jejich jednání řídí předseda pracovního soudu.
(3) Pracovní soud jest oprávněn činiti ústředním úřadům návrhy o otázkách, které se týkají poměrů soudnictví jeho podrobených.
IV.
Ustanovení poplatková.
§ 39.
O poplatcích, které jest platiti v řízení před pracovními soudy, platí ustanovení vydaná o poplatcích ve sporném řízení před řádnými soudy civilními.
V.
O příslušnosti řádných soudů ve sporech z poměru pracovního, služebního a učebního.
§ 40.
Spory z poměru pracovního, služebního a učebního mezi zaměstnavateli a zaměstnanci kteréhokoliv druhu, který byl založen soukromoprávní smlouvou, jakož i mezi zaměstnanci téhož závodu navzájem (§ 1), pokud není pro ně příslušný některý soud pracovní nebo zvláštní oddělení okresního soudu zřízené dle § 4 odst. 2., náležejí ku předmětné příslušnosti soudů okresních, ať byla žaloba podána za trvání pracovního, služebního nebo učebního poměru anebo po jeho skončení, a ať jest hodnota předmětu sporu jakákoliv.
VI.
Ustanovení přechodná a prováděcí.
§ 41.
(1) Zákon tento nabude účinnosti prvním dnem pátého měsíce po vyhlášení. Spory, které toho dne budou zahájeny u soudů nebo úřadů příslušných podle práva dosavadního, budou vyřízeny podle předpisů dosud platných.
(2) O řízení ve sporech zahájených u soudů živnostenských, které byly zřízeny podle zákona z 27. listopadu 1896, č. 218 ř. z., platí ode dne účinnosti tohoto zákona jeho nová ustanovení; živnostenské soudy v den účinnosti tohoto zákona zřízené budou nadále působiti jako soudy pracovní.
§ 42.
Dnem, kdy nabude tento zákon účinnosti, pozbudou platnosti veškerá jiná ustanovení o předmětech tímto zákonem upravených; zejména pozbudou platnosti: zákon o živnostenských soudech z 27. listopadu 1896, č. 218 ř. z., § 39 č. 2. uv. zák. k obch. zákonu ze 17. prosince 1862, č. 1. ř. z. z r. 1863, pak ustanovení o příslušnosti a o řízení ve sporech mezi zaměstnavateli a zaměstnanci obsažená v řádech čeledních z 21. srpna 1857, č. 42 čes. z. z., ze 7. dubna 1866, č. 11 čes. z. z., z 2. května 1886, č. 53 mor. z. z. a z 22. září 1899, č. 59 slez. z. z., dále v min. nař. ze 7. prosince 1856, č. 224 ř. z., v min. nař. z 15. března 1860, č. 73 ř. z., v zák. čl. XIII/1876, XVII/1884, II/1898, XLII/1899, XXVII/1900, XXVIII/1900, XLV/ 1907, v živnostenském zákonu pro území Slovenska a Podkarpatské Rusi z 10. října 1924, č. 259 Sb. z. a n., nař. ministra s plnou mocí pro správu Slovenska z 3. března 1920, č. 19 Ú. N., z 14. října 1920, č. 64 Ú. N., z 24. listopadu 1920, č. 75 Ú. N. a z 28. září 1923, č. 3/23 Ú. N.
§ 43.
Zákon tento provede ministr spravedlnosti v dohodě se súčastněnými ministry.