Jestliže
zboží, vyvážené ze země jedné, se vrací do země druhé na žádost původního vývozce
proto, že ho ten, jemuž bylo určeno, nepřijal, neb z jiných důvodů, upustí se
při zpětném vývozu od vybrání vývozního cla a všech vedlejších dávek a vrátí se
dovozní. clo i všechny vedlejší dávky již zaplacené, nebo se upustí od vymáhání
těchto povinovaných cel a dávek pod podmínkou, že zboží zůstalo až do zpětného
vývozu pod dozorem celního úřadu a že zpětný vývoz se uskuteční ve lhůtě tří
měsíců od dovozu touže dopravní listinou, aniž zboží doznalo jakékoli změny.
V
jiných případech zpětného vývozu zboží, tímto článkem neupravených, bude každá
z obou smluvních stran postupovati vůči zásilkám druhé smluvní strany v rámci
platných předpisů s největší blahovůlí.
Aby
vzájemnému obchodu byly zajištěny výhody zacházení podle této úmluvy, a aby
bylo současně vyloučeno jakékoli možné zneužití, bude moci každá vysoká smluvní
strana požadovati, aby plodiny zemské nebo výrobky druhé strany byly při dovozu
doprovázeny osvědčením původu podle přiložených vzorů.
Osvědčení
původu budou vydávána celními úřady, obchodní komorou, k níž přísluší
odesilatel, nebo každým jiným státním orgánem, hospodářským sdružením nebo
jiným ústavem, jejž uzná země určení.
Vláda
země určení bude míti právo požadovati ověření osvědčení původu svým
diplomatickým nebo konsulárním zástupcem, s výjimkou případů, kdy osvědčení
bude vydáno státními orgány.
Obě
vysoké smluvní strany se shodují v tom, že ve vzájemných stycích budou
používati ustanovení mezinárodní úmluvy o zjednodušení celních formalit,
podepsané v Ženevě dne 3. listopadu 1923.
Každá
vysoká smluvní strana zabezpečí na svém území podnikatelům druhé vysoké smluvní
strany, v rámci platných zákonů a nařízení, účinnou ochranu proti nekalé soutěži
a bude s těmito podnikateli nakládati v tomto směru jako s vlastními.
Každá
vysoká smluvní strana se zejména zavazuje, že učiní veškerá nutná opatření, aby
potlačila na svém území nesprávné používání okrskového označování původu,
zvláště pokud jde o chmel, výrobky z vinné révy, pivo, minerální vody a výrobky
z minerálních vod, pokud druhá smluvní strana tato označení řádně chrání a je
první straně oznámila.
Výše
uvedené oznámení musí zvláště určiti ustanovení příslušných zákonů a předpisů
tohoto státu, stanovící oprávnění označení původu.
Za
nesprávně používaná se pokládají okrsková označení původu jednoho z obou států,
je-li jich použito pro výrobky, jimž zákonná ustanovení tohoto státu tuto
výhodu upírají.
Pod
názvem československý chmel, zvláště pod pojmenováním "Český chmel" ("žatecký
chmel", "Roudnický chmel", "Úštěcký chmel", "Dubský chmel"), "Moravský chmel"
("Tršický chmel") smí se uváděti v Polsku do oběhu jen chmel známkovaný a
provázený ověřovací listinou některé veřejné československé známkovny podle
zákonných předpisů o označování původu chmele, platných v republice
Československé. Mimo to musí býti takový chmel v původním plnění, to jest v
obalu, opatřeném označením původu, pečetí a plombou podle zmíněných
československých předpisů.
Ustanovení
tohoto článku nevztahují se na zboží průvozní.
Ve
všech otázkách, týkajících se železniční přepravy, budou se vysoké smluvní
strany říditi ve vzájemných stycích ustanoveními Mezinárodní úmluvy o přepravě
cestujících a zavazadel po železnicích (M. Ú. C.), a Mezinárodní úmluvy o
přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.), podepsaných v Bernu dne 23. října
1924.
Ve
všech otázkách, týkajících se mezi národního průvozu, budou se vysoké smluvní
strany říditi ve vzájemných stycích ustanoveními barcelonské úmluvy a statutu o
svobodě transitu ze dne 20. dubna 1921.
Ve
snaze uskutečniti v míře možnosti úmysly článku 23, odst. e) úmluvy o
Společnosti národů, týkající se zachování svobody přepravy a průvozu, zavazují
se vzájemně obě vysoké smluvní strany, mimo to, že se zřetelem na svou
zeměpisnou polohu zajistí, pokud jde o přepravy určené do jejich zemí, svobodu
přepravy a průvozu, stanovenou barcelonským statutem, tím způsobem, že vysoké
smluvní strany nebudou se dovolávati článku 7. uvedeného statutu v případě
politického napětí, a že řečená svoboda přepravy a průvozu potrvá i v případě
války, za předpokladu však, že tato opatření nebudou směti se příčiti jejich
právům a povinnostem jako členů Společnosti národů.
Československo
bere na vědomí odstavec 4. článku XXII. mírové smlouvy, podepsané v Rize dne
18. března 1921.
Vysoké
smluvní strany se zavazují, že budou prováděti vzájemně tarifní politiku
prodchnutou duchem co největší blahovůle.
Se
zbožím, podaným ku přepravě na celním území jedné z vysokých smluvních stran a
přepravovaným do celního území druhé smluvní strany nebo tímto územím do území
třetího státu, nebude, budou-li splněny stejné podmínky, se zacházeti na
železnicích druhé smluvní strany, pokud jde o jeho vypravení, přepravu, výpočet
přepravného podle vnitřních (místních anebo svazových) tarifů a veřejné dávky,
související s přepravou, nepříznivěji než se zbožím stejného druhu, podaným na
celním území druhé smluvní strany a přepravovaným v témže směru a na téže
trati.
Obě
vysoké smluvní strany shodují se však v tom, že pro přepravu zboží stejného
druhu z celního území jedné smluvní strany do celního území druhé smluvní
strany nebo tímto územím do třetího státu jsou účinny tyto podmínky pro použití
železničních tarifů, slev nebo jinakých výhod:
a)
podmínka, že v určité lhůtě bude přepraveno určité nejmenší množství zboží,
b)
podmínka, že zboží bude zároveň podáno ku přepravě v množství, dostačujícím pro
celý vlak nebo jeho část,
c) podmínka
vnitřní spotřeby,
d)
podmínka předchozí nebo následující přepravy po vodě nebo vzduchem.
Každou
jinou podmínku, vylučující použití vnitřního sníženého tarifu, jest považovati,
pokud jde o shora uvedené přepravy, za neplatnou.
Na
železnicích nebude se v přepravě cestujících, zavazadel a spěšnin, pokud jde o
vypravení, přepravu, použití sazeb a poplatků a veřejné dávky s touto přepravou
související, činiti žádného rozdílu mezi příslušníky vysokých smluvních stran.
Příslušné úřady obou vysokých smluvních stran budou povinny zajistiti zřízení
vhodných přípojů osobních vlaků a oběh přímých vozů. Budou též usilovati o to,
aby provádění celních a pašových formalit bylo zjednodušeno a urychleno a budou
pečovati o zajištění rychlé a pravidelné přepravy zboží.
Ustanovení
článků XXIII. a XXIV. nevztahují se na slevy, přiznané z důvodů dobročinnosti,
ani na slevy poskytnuté v případě veřejné pohromy, ani na slevy přiznané
veřejným zaměstnancům, zaměstnancům dopravních podniků aneb obchodním
cestujícím, ani na slevy dané pro přepravu vzorkových kufrů, ani na přepravu
pro správy železniční nebo veřejnou správu civilní nebo pro správu vojenskou.
Vysoké
smluvní strany souhlasí se sjednáním dohod, o nichž jest řeč v § 2 článku 4.
Mezinárodní úmluvy o přepravě zboží po železnicích (M. Ú. Z.), aby byly
stanoveny příznivější podmínky pro přepravu jistých předmětů, vyloučených z
přepravy nebo podmínečně ku přepravě připuštěných.
Obě
smluvní strany se zavazují, že připustí lodi a lodní náklady druhé smluvní
strany
v
námořní plavbě za týchž podmínek, za tytéž poplatky a ve všech ostatních
právních vztazích jako lodi a lodní náklady vlastní. Státní příslušnost lodí
obou vysokých smluvních stran budiž posuzována podle zákonodárství domova.
Obě
vysoké smluvní strany budou vzájemně uznávati výměrné listy námořních lodí,
vydané příslušnými úřady každé vysoké smluvní strany.
Pokud
jde o plavbu na mezinárodních řekách, jsou pro vzájemnou plavbu obou vysokých
smluvních stran směrodatny příslušné mezinárodní plavební úmluvy, které obě
vysoké smluvní strany přijaly.
K
této úmluvě připojená veterinární úmluva s příslušným závěrečným protokolem
tvoří nedílnou součást této úmluvy a zůstanou stejně dlouho jako ona v účinnosti,
při čemž
se
rozumí, že mohou býti případně pozměněny i za trvání obchodní a plavební
úmluvy, avšak pouze po společné dohodě.
Vysoké
smluvní strany se zavazují, že co nejdříve sjednají zvláštní úmluvu, upravující
vzájemnou podporu při celním projednávání, při zamezování, stíhání a trestání
přestupků celních předpisů, jakož i vzájemnou právní pomoc v celních trestních
věcech.
Vláda
polská, jíž ve smyslu článku 104 smlouvy Versailleské a článků 2 a 6 Pařížské
úmluvy mezi Polskem a Svobodným městem Gdanskem ze dne 9. listopadu 1920 náleží
péče o vedení zahraničních věcí Svobodného města Gdanska, vyhrazuje si právo
prohlásiti, že Svobodné město jest smluvní stranou v této úmluvě a že přejímá
závazky a nabývá práv z ní plynoucích.
Tato
výhrada nevztahuje se na ta ustanovení této úmluvy, která republika Polská
sjednává, pokud jde o Svobodné město Gdansko, v souhlasu se svými právy,
vyplývajícími z příslušných smluv.
Tato
úmluva bude ratifikována a ratifikační listiny budou vyměněny ve Varšavě,
jakmile to bude možné.
Nabude
účinnosti patnáctého dne po výměně ratifikací.
Avšak
obě vlády mohou se dohodnouti o jejím dřívějším uvedení v účinnost, jestliže
jejich příslušná zákonodárství je k tomu opravňují.
Pozbude
účinnosti tři měsíce po dni výpovědi, dané jednou z vysokých smluvních stran.
Uvedená lhůta může býti zkrácena za souhlasu vlád obou vysokých smluvních
stran.
Úmluva
byla vyhotovena ve dvou originálech, každý v jazyku československém i polském;
oba texty jsou autentické.
Tomu
na svědomí shora jmenovaní plnomocníci tuto úmluvu podepsali a opatřili jí
svými pečetěmi.