A konečně dovolte, abych citovala ještě
jeden hlas odborníků, jejichž názor
a význam názoru pro zřízení
vysoké školy jistě nemůže podléhat
jakékoliv obavě nebo pochybě. Je to náš
Spolek inženýrů a architektů, který
je složen z pracovníků slovenských i
ostatních zemí státu. Ze slovenských
pracovníků pracují v tomto spolku zvláštní
skupiny zřízené v Košicích, Zvoleni,
Turč. Sv. Martině, Žilině, Bratislavě
a také zástupci z Podkarpatské Rusi pracující
v Užhorodě. A všechny tyto odbočky Spolku
inženýrů a architektů se usnesly jednotně
na poradě, kde byli přítomni zástupci
všech těchto odboček, na prohlášení,
kterým vítají zřízení
slovenské techniky.
Dovolte, abych přečetla toto prohlášení
směrodatné stavovské organisace odborníků
(čte):
"Spolek československých inženýrů
v zasedání sboru svých delegátů
z celého území Československé
republiky dne 22. května 1937 v Praze vítá
s povděkem a radostí vládní návrh
zákona o zřízení vysoké školy
technické v Košicích. Zároveň
vyslovuje naději, že parlamentní projednání
tohoto zákona ve znění vládou předloženém
povede ke včasnému uzákonění
této osnovy, aby vysoká škola technická
mohla zahájiti nerušeně vyučování
a plnou působnost již počátkem studijního
r. 1938/39. Proto vyslovujeme přání a naléhavou
prosbu, aby vláda dala nové vysoké škole
technické takovou osobní a věcnou výbavu,
aby mohla plniti svoje kulturní, technické a hospodářské
úkoly k urychlenému zvelebení a povznesení
východní části republiky. Českoslovenští
inženýři projevují opravdovou radost,
že právě tím velkým kulturním
činem budou ukojeny nejenom naléhavé potřeby
a splněna mnohaletá přání Slovenska
a Podkarpatské Rusi, nýbrž i důstojně
oslaveno dvacetileté jubileum spojení východní
a západní části obnoveného
samostatného státu československého."
Tedy hlas Slovenska byl slyšen a dokazuje tak nejlépe
správnost postupu státní správy a
příslušného resortu ministerstva školství
a nár. osvěty, které se rozhodlo o zřízení
techniky na Slovensku v etapovém budování.
Druhý jaksi rozdíl v názorech těch,
kdož všichni si přejí zřízení
této vysoké školy, ale kdo mají různé
představy o tom, jak a kde má býti budována,
je právě otázka nejvhodnějšího
místa pro sídlo této vysoké školy.
Bylo zde správně řečeno - a kulturní
tradice našeho národa je v každém směru
a u každé zřízené jednotlivé
vysoké školy potvrzením této zásady
- že vysoká škola znamená kulturní
posílení kraje, ve kterém je zřízena.
Jde zde o kulturní posílení kraje, na jehož
chudobu na významné vědecké instituce
zde bylo častokráte naříkáno.
Jde nejenom o východní Slovensko, nýbrž
jde i o Podkarpatskou Rus, která ovšem bude míti
všechny předpoklady, aby této vysoké
školy používala.
Bylo však zde jak řečníky všech
skupin, kteří dosud zaujali stanovisko k této
osnově, tak zejména však v podrobném
jejím projednání v kulturním výboru
konstatováno, že se všeobecně očekává,
že tato vysoká škola nebude jenom učilištěm
pro území slovenské. Reklamovali zde i profesoři
ostatních vysokých škol československých,
aby byla zajištěna účast posluchačů
z druhých částí republiky, ale předpokládá
se, že bude tato škola soustřeďovati také
posluchače ostatních slovanských národů,
kteří budou míti i snazší komunikační
spád do sídla nové vysoké školy
technické.
Třetí sporný bod v různosti názorů
těch, kdo dnes posuzují okolnosti, za nichž
jest tato vysoká škola zřizována, jest
ohled na potřeby obrany státu. A ti, kdo nejsou
spokojeni, že jen určité odbory a oddělení
jsou zřízeny, jak je osnova navrhuje, tvrdí,
že právě v tomto bodu není dosti zajištěna
potřeba obrany státu do budoucna s hlediska výchovy
technických odborníků. Dovolila jsem si již
v kulturním výboru poukázati, že nejdůležitější
s hlediska obrany státu je právě úprava
komunikací na Slovensku. Proto také zřízení
těch odborů, které mají vychovávati
odborníky, kteří mají této
bolesti Slovenska odpomoci, jest všeobecně přijímáno
jako požadavek nejnaléhavější a
jest tudíž také nejnaléhavější
potřeba obrany státu v prvé etapě
budování vysoké školy technické
na Slovensku zajištěna.
Hovoří se o tom, že právě nedostatkem
s hlediska brannosti jest ta okolnost, že není zároveň
zřizována vysoká škola chemickotechnologického
inženýrství. Avšak s tohoto hlediska a
s ohledem na všechny okolnosti, které musí
býti brány v úvahu při zřizování
vysoké školy a o kterých si dovolím
ještě se zmíniti, je zde zřizován
chemický vědecký ústav, který
bude základem pro speciální chemické
badání, které s hlediska přírodního
bohatství a přírodních podmínek
Slovenska přichází v úvahu. A byl
zde dnes citován odborník jako technický
organisátor požívající nejenom
jména v naší republice, nýbrž i
v cizině, min. rada dr Stanislav Špaček, jehož
brožura zde byla citována a který zejména
zdůrazňuje význam zřízení,
práce a činnosti výzkumných ústavů
vedle vlastního vyučovacího cíle vysoké
školy. Jest tedy potvrzeno, že zřízením
tohoto výzkumného ústavu je zde dán
předpoklad pro zahájení tohoto badání
v oboru chemicko-technologickém, jak si je podmínky
Slovenska vyžadují.
S hlediska potřeb národní obrany není
zde ničeho zanedbáno, neboť potřeby
národní obrany v oboru chemicko-technologickém
nemusí býti regionálně omezeny, nemusí
využívati regionálních poměrů,
nýbrž mohou býti bez označení
a omezení místa zaměřeny k takovému
všeobecnému cíli, jaký v tomto oboru
hledisko obrany státu vyžaduje. A tu, prosím,
dovolte, abych poukázala na to, že máme na
našich vysokých školách v Československu
60 profesorů chemie. K nim přistoupí dnes
pracovníci vědeckého výzkumného
chemického ústavu, který bude hned při
zřízení vysoké školy technické
na Slovensku uveden v chod. Tedy jistě po této stránce
je hledisko národní obrany osnovou zákona
zajištěno.
Mezi požadavky Slováků, jejichž hlas,
jak jsem řekla, musí býti nejdříve
slyšen při zřizování vysoké
školy na Slovensku, jest zdůrazňováno
- a bylo to několikráte opakováno ve všeobecné
i podrobné debatě kulturního výboru
- že důležitá bude volba osob, které
budou pověřeny vedením a budováním
vysoké školy technické na Slovensku. A dovolte,
abych upozornila na to, že právě tato volba
osob jest otázkou nad jiné důležitou
pro rozhodnutí naši státní školské
správy, aby vysoká škola technická na
Slovensku rostla z poměrů slovenských, s
hlediska tamějších poměrů a ne
snad z nějakého rozhodnutí činitele,
který jest representantem ústřední
státní správy. Volba osob na vysoké
škole jest výsostným právem autonomie
vysokých škol. A tu v době, kdy různé
chystané úpravy státní školské
správy jsou právě vysokými školami
pozorovány s obavami, aby tato tradiční a
významná autonomie vysokých škol nebyla
v žádném směru porušena, jest mimo
jiné vyjádřením respektu státní
správy k této autonomii vysokých škol,
jestliže jest dána možnost, aby vysoká
škola sama ze sebe rostla, rozšiřovala se, vybírala
a vyhledávala kádr pracovníků, kteří
budou jí vysokou školou, jejím profesorským
sborem, navrhováni, aby byli dalšími budovateli
vysoké školy. Tedy právě ten svéráz
budování je zajištěn tím. že
ze základu, daného rozhodnutím státní
správy, má potom růsti se zachováním
všech práv autonomie vysoké školy, svérázně
vysoká škola technická z poměrů
svých.
Konečně byla při projednávání
tohoto vládního návrhu jak ve státní
správě školské samé, tak i ve
skupinách politických, provázejících
zřízení vysoké školy a usilujících
o ně, vyslovena jedna krásná zásada,
která jest také takovým potvrzením
naší staré kulturní tradice o svobodě
duchovního vývoje. Jest to zásada, aby nová
vysoká škola vznikla samostatně a ne ze zrušené
jiné vysoké školy nebo ze zrušené
části jiné vysoké školy. Dovolte,
abych tuto otázku zvláště zdůraznila,
poněvadž nic nemůže tak zajistiti ten
všemi námi jak Slováky, tak obyvateli ostatních
částí republiky zdůrazňovaný
požadavek po svérázu vysoké školy
slovenské, jako tato přijatá zásada.
Je zde také vyslovována obava, že vysoká
škola technická v Košicích bude míti
určité obtíže, aby si získala
a zajistila dostatečný počet posluchačů.
Vysoká škola musí získati posluchače
výsledkem své práce. Proto jsem řekla,
že my, technikové, vidíme ve zřízení
této nové vědecké instituce také
propagátora významu technické práce
v kulturním i hospodářském životě
státu. A proto je také důležité,
aby toto hledisko bylo rozhodující při volbě
osob, kterým bude svěřeno vedení této
vysoké školy.
Byl vysloven požadavek, aby to byli především
Slováci, kdož budou pověřeni učitelským
posláním na této vysoké škole.
Nic jiného si nemůže přát ani
kdokoliv z ostatních částí republiky,
ale - a správně to bylo zdůrazněno
jak v kulturním výboru již před týdnem
v prvé schůzi, tak včera v rozpočtovém
výboru - nejde o to, aby to byl Slovák, aby to byl
Čech, Moravan, Slezan nebo někdo z Podkarpatské
Rusi, nýbrž jde o to, aby to byl především
odborník, který kvalitou své práce
zajistí zdar této vysoké školy technické
na Slovensku.
Na zajištění dostatečného počtu
posluchačů bude jistě pamatováno usnadněním
materiálních podmínek pro umožnění
studia na této vysoké škole. Bylo to již
zahájeno zřízením zvláštních
stipendií pro posluchače vysokých škol
technických ze Slovenska. Včera bylo ve schůzi
kulturního výboru velmi správně zdůrazněno
p. ministrem školství a nár. osvěty,
že bude muset spolupůsobit i úprava středoškolského
studia a zejména snaha, aby bylo zabrzděno další
rušení reálek, které jsou nejschopnějším
středoškolským útvarem pro výchovu
příštích techniků. V tom směru
musí býti prakse naší nejvyšší
školské správy usměrněna, aby
v odborech vzájemně souvisících byl
sledován jeden cíl.
Ale dovolte, abych k otázce stipendií zdůraznila
jedno hledisko. Je jistě žádoucí, aby
chudým nadaným lidem, kteří mají
ve svém povahovém založení a v nadání
vloženém do nich předpoklady pro to, aby studovali,
bylo co nejvíce umožněno, aby hmotný
nedostatek, který je brzdí v možnosti, aby
se vyvinuli v daných jim schopnostech, byl nahrazen všestrannou
a co nejširší podporou a stipendiem. Ale úprava
stipendií - a to platí nejen pro tu naši novou
vysokou školu, nýbrž i pro všechny naše
školy, ať střední či vysoké
- musí býti taková, aby podpořila
předurčené, aby podpořila ty, kdo
jednou ve svém výkonu budou moci odevzdati nejen
státu - to je příliš úzké
hledisko - ale člověčenstvu to všechno
zvláštní, co je do nich předurčením
vloženo. Naše stipendia nesmí býti v organisaci
svého zřízení jen pramenem výživy;
nesmí býti umožněno, co jsme vídali,
aby student přecházel z jedné vysoké
školy na druhou jen proto. aby měl možnost využíti
stipendií. To je nejen v neprospěch státu,
nýbrž i v neprospěch těch nejpotřebnějších,
těch, na které se stipendií nedostalo, ačkoliv
v nich by bylo zajištěno jejich vyšší
předurčení, užití schopnosti,
kterou nemohli vyvinout, poněvadž neměli na
to prostředky. Tedy i politika stipendií musí
býti vedena tak, aby prospěla nejširšímu
hledisku, ale aby také posílila ty, pro které
jsou vlastně stipendia určena.
A nyní dovolte, abych se v závěru svých
vývodů zmínila i o tom, že náš
krásný oslavný jubilejní čin,
který státní správa projevuje zřízením
vysoké školy technické, sleduje starou kulturní
i politickou tradici našeho národa v tom, že
vysoká škola ponese jméno dr Milana Rastislava
Štefánika. Naše vysoké školy
jsou dosud ozdobeny jmény těch, kdo byli vědátory,
ale i politiky a kteří v obou těchto směrech
se zasloužili o národ a o jeho dnešní
samostatný domov, o československý stát.
Překvapí snad, že mluvím o této
synthese vědy a politiky, když naše vysoká
škola, universita bratislavská nese jméno Komenského.
Komenský nebyl politik snad z našeho dnešního
hlediska. Dílo jeho bylo jedině kulturní.
Ale po staletích dnes politický význam kulturního
díla Komenského je jednou z velkých sil pro
budování situace našeho státu v prostředí
mezinárodním. A proto skutečně synthesa
vědy a politiky jako síla, která slouží
vyššímu cíli národa a státu,
zdobí naše vysoké školy v jejich označení
a to v krásné gradaci: Komenský, Masaryk,
Beneš a Štefánik. Jistě
přijetí označení generála Štefánika
pro nově zřizovanou vysokou školu je nejkrásnějším
vyjádřením toho, k čemu chceme, aby
tato vysoká škola jednou došla, aby v ní
rostli noví činitelé, konstruktéři
nových krásných dob budoucnosti našeho
státu. (Výborně! - Potlesk.)
Místopředseda Langr (zvoní): Dalším
řečníkem je pan posl. dr Eichholz.
Dávám mu slovo.
Posl. dr Eichholz (německy): Slavná
sněmovno!
Máme-li my ze sudetskoněmecké strany zaujmouti
stanovisko k osnově zákona o zřízení
státní vysoké školy technické
v Košicích, chtěl bych předem konstatovati,
že vítáme toto zřízení
jako takové, protože jsme pro každé nové
zřízení a pro každou výstavbu
kulturních ústavů v republice. Chtěl
bych tuto osnovu také proto uvítati, že skutečně
splňuje oprávněná přání
Slováků. Pokud ovšem v jednotlivostech vyhovuje,
je věcí, kterou musí posouditi Slováci,
což se ostatně vydatně stalo. Zásadně
k tomu konstatuji, že hájíme stanovisko, že
v kulturních otázkách má každý
národ rozhodovati autonomně a že je jen v zájmu
zdárného vývoje státu, zaručuje-li
nerušený kulturní rozvoj svým národnostem.
Bohužel, je zde nutno poznamenati, že tato zásada
zdárného vývoje státu na základě
nerušeného kulturního rozvoje jednotlivých
národností není vždy uznávána
a především není vždy respektována.
Moje předchůdkyně v souvislosti s touto osnovou
již poukázala na to, že v téže době,
kdy má býti zřízena nová vysoká
škola v Československé republice, chystáte
se omeziti autonomii vysokých škol, nebo ji i docela
zrušiti. My ze sudetskoněmecké strany musíme
se v zájmu všech sudetských Němců
se vší rozhodností ohraditi proti všem
pokusům v tomto směru a pravíme naprosto
jasně: Kdo se dotkne našich sudetskoněmeckých
vysokých škol, dotkne se tím i sudetských
Němců samých. Mám konkretně
na mysli osnovu, jejíž třetí nebo čtvrté
vydání ministerstvo školství a nár.
osvěty již předložilo jednotlivým
vysokým školám k podání posudku,
zákon, který se týká služebního
poměru jednotlivých vysokoškolských
profesorů. Zkoumáme-li tuto osnovu blíže,
můžeme konstatovati, že je zde ve dvou podstatných
bodech autonomie vysokých škol omezována, ne-li
prakticky skoro odstraněna. Jedním bodem je otázka
obsazování uprázdněných stolic
a druhým bodem je disciplinární řízení
proti vysokoškolským profesorům. Svobodné
obsazování profesorských stolic, které
bylo zavedeno zákonem ze dne 13. února 1919, tedy
zákonem, na kterém se usneslo revoluční
Národní shromáždění, má
nyní býti změněno v ten smysl, že
za určitých okolností profesorské
sbory vysokých škol nebudou míti vůbec
možnost proraziti se svými návrhy. protože
každý návrh může z určitých
důvodů, jak se tam pěkně všeobecně
uvádí, ministerstvo školství a nár.
osvěty zamítnouti a stolice bude obsazena podle
posudku odborné komise, jejímiž členy
smějí býti v nejlepším případě
jen dva profesoři dotčené vysoké školy;
tato osnova nemá také ustanovení o úpravě
jazykové otázky v takové komisi a mimo to
je nebezpečí, že v této pětičlenné
komisi budou německé vysoké školy stále
v menšině, což znamená, že budou
vždy přehlasovány, následkem čehož
se autonomie německých vysokých škol
ocitá ve svrchovaném nebezpečí.
V tomto směru se konaly v Praze a v jednotlivých
sudetskoněmeckých městech protestní
projevy, aby byla veřejnost upozorněna na tento
zamýšlený útok na svobodu vědy
a vyučování na našich německých
vysokých školách a aby se zabránilo
tomu, aby se tato osnova stala zákonem. Co nejvřeleji
podporujeme boj, který vedou němečtí
profesoři za životní právo německých
vysokých škol. Pro ducha našeho vývoje
je příznačné, že se zase jeden
zcela dobrý zákon, na kterém se revoluční
Národní shromáždění usneslo
v revolučním záchvatu v dobrém slova
smyslu, má dnes státi obětí určitých
reakčních tendencí. Připojujeme se
k posudku německých vysokých škol o
této osnově, k posudku, jehož vrcholem je prohlášení:
Má-li býti německá kultura v tomto
státě vůbec zachována, pak se taková
úprava nesmí státi zákonem.
Máme v dnešní době zcela zvláštní
pocit, mluví-li se na jedné straně v souvislosti
s t. zv. jednáním o vyrovnání z 18.
února o tom, že politické napětí
vyvolané vnitropolitickými problémy povolilo,
a strojí-li se na druhé straně proti vysokoškolské
samosprávě tak těžký útok.
Také zde se prakticky ukáže, jak můžeme
neustále denně konstatovati, že tento 18. únor
byl více méně jen manévrem proti sudetskoněmecké
straně a že z toho konec konců asi nic konkretního
nevyjde.
Jaké jsou účinky 18. února na jiném
poli než na poli vysokého školství, ukazuje
případ, který opravdu tak zasluhuje pozornosti,
že musí býti uveden, případ závodu
F. A. Lange v Brandově v Krušných Horách.
Tento podnik se dostal v poslední době do vlivu
brněnské Zbrojovky. Výsledek je, že
jsme mohli v posledních týdnech konstatovati, že
němečtí dělníci, kteří
byli 30 let zaměstnáni v podniku, vyletěli
na ulici. Tak byla 15 dělníkům počínajíc
zítřkem dána výpověď s
odůvodněním, že tento podnik musí
tyto dělníky pro nedostatek práce propustiti.
Je však faktem, že ihned na místě německých
dělníků jsou přijímáni
do práce dělníci čeští.
Že tento podnik prosperuje, dokazuje také skutečnost,
že během roku bylo do podniku přijato asi 150
nových dělníků. Pozoruhodné
je chování okresního hejtmana, který
o těchto věcech ví a plánovité
počešťování tohoto podniku trpí.
Příslušná zprostředkovatelna
práce prohlašuje, že o ničem neví.
Z toho vidíte, jak vratké jsou všechny více
méně konkretní sliby učiněné
na základě prohlášení ze dne
18. února a že se ani na to nemyslí, aby se
provedlo nějaké narovnání se sudetskými
Němci, neboť jinak by se ani neprovokovalo právě
takovou osnovou a útoky na svobodu vědy a vyučování
jakož i na jazyková práva našich vysokých
škol.
V této souvislosti by bylo ještě lze uvésti
druhou osnovu, která byla v poslední době
předložena vysokým školám a to
předloha o disciplinárním řádu
pro německé vysokoškoláky. Touto osnovou
se prakticky odnímá akademickému senátu
disciplinární moc nad studenty tím, že
může býti dosazena t. zv. ministerská
komise a že žalobu zastupuje disciplinární
zástupce, který je sice profesory volen, ale podřízen
ministerstvu školství a nár. osvěty
a který musí poslouchati příkazů
tohoto ministerstva. To vše dokazuje, že zde má
býti také prakticky sáhnuto na samosprávu
a disciplinární moc německých a českých
vysokých škol. Chtěl bych zde však vytknouti
podstatný rozdíl. Bránili-li se čeští
kolegové zde v plenu a v rozpočtovém výboru
proti tomuto omezení svobody akademických ústavů
naší republiky, činili tak právem. Ale
tento útok bude míti ještě silnější
následky u nás, ježto nemáme žádných
záruk, že vymůžeme nějakým
způsobem v těchto disciplinárních
komisích jazykové právo pro profesory i pro
vysokoškoláky. Také zde nutno konstatovati,
že odůvodnění, které má
tuto osnovu učiniti stravitelnou, je naprosto nedostatečné.
Je nepřípustné, aby se někdo snad
odvolával na to, že dosavadní metoda obsazování
uprázdněných vysokoškolských
stolic nevyhovovala. Mohu posloužiti naprosto přesnými
čísly, která nezbytně vyvrátí
výtky, které byly pro to vzneseny proti německým
vysokým školám. Nelze také říci,
že je třeba uchrániti vysoké školy
od zpolitisování, neboť naproti tomu bychom
musili konstatovati, že právě touto osnovou
vysoké školy mají býti zpolitisovány
tím, že se odborným korporacím odnímají
jejich práva a že se tato práva přenášejí
na politické funkcionáře, v tomto případě
na pana ministra školství.