Veliké zvýšení
státního dluhu důsledkem okupace, stejně
jako veliké škody ostatní, které zavinilo
Německo, jsme však mravně povinni spojiti především
s oněmi aktivy, která máme po Němcích
anebo budeme míti po Německu k disposici. Hodnota,
respektive výnos ze zkonfiskovaného německého
majetku a výnos reparační by měl tvořiti
primolokální pramen úhrady škod válečných
a dluhu vzniklého tím, že stát převzal
pohledávky za Německem. Je třeba vytvořiti
tu nejen onu samozřejmou hospodářskou, nýbrž
také mravní souvislost mezi německým
majetkem a škodami Němci způsobenými.
Teprve na druhém místě to, čeho se
nebude dostávati, nechť hradí stát z
všeobecného daňového příjmu.
Obyvatelstvo přijme se zadostiučiněním
a nadšením prohlášení vlády,
že i když je si vědoma, že při řešení
problému břemene finančního kapitálu
nebude možno dosáhnouti absolutní spravedlnosti,
bude hleděti, aby dosáhla spravedlnosti co možno
nejvyšší. Bude v tom spatřovati příslib,
že vláda a ovšem my, Národní shromáždění,
chceme se snažiti, abychom zachránili co možno
největší část vkladů,
které vznikly z práce a znamenají u veliké
většiny našich vkladatelů často
celoživotní odříkání,
a že se tudíž budeme snažit spravedlivě
rozděliti břemeno války a nezatížíme
jím pouze anebo z převážné části
výsledky práce minulé, které si shromažďovali
naši občané pro dobu svého životního
podzimu.
Každý z nás také
souhlasí s vážným mementem vlády,
když poukazuje na stav našeho rozpočtu, a jistě
nebude nikoho rozumného, kdo by vládu nechtěl
podporovat v jejím úsilí o dosažení
rozpočtové rovnováhy cestou nejkrajnější
úspornosti. Musíme si však býti dobře
vědomi, že tato cesta bude nutně mnohdy znamenat
bolestivé zásahy a že to nebude cesta krátká,
protože dosáhnouti ihned vyrovnaného rozpočtu
je holou nemožností.
Jakkoli pak z dalších
kapitol vládního exposé, týkajících
se jednotlivých úseků hospodářského
života, povstává celkem neutěšený
obraz, není důvodu k pesimismu. Je to obraz konce
války a bude se každým dnem zlepšovat.
Co si zde však musíme po mém soudu vždy
uvědomovat, je to, že naše hospodářská
obnova závisí, jak jsem již podotkl, nejen
na nás, nýbrž i na tempu hospodářské
obnovy ostatních evropských států.
To si musíme uvědomovat zejména vzhledem
k známému našemu sklonu k přílišné
sebekritice, abychom totiž postupem doby nevinili sebe z
věcí, jejichž příčiny
leží mimo nás.
Z vládního exposé
je jasně patrno, že naše hospodářství,
jak spotřební tak výrobní, reálně
velmi utrpělo a že na regeneraci výrobních
hospodářství závisí růst
naší produktivity. Musíme pak zejména
zde také při konstrukci dávek dobře
na to pamatovat, abychom - zdaňujíce fiktivní
majetkové přírůstky - nezatěžovali
reálně ochuzená výrobní hospodářství
tak, že by se udusila. To platí zejména o hospodářstvích
zemědělských.
V průmyslu je, jak správně
vidí vládní exposé, hlavní
problém v převedení průmyslové
výroby, zařízené ještě
ze značné části na výrobu válečnou,
do stadia mírového řízeného
hospodářství. Ukáže se také,
že vyřešení tohoto problému bude
i řešením ožehavé dnes otázky
nedostatku pracovních sil, takže bude možné
upustiti od některých norem o pracovní povinnosti,
v míru na dlouho neomluvitelných. Musíme
se přičinit, aby se výroba dostala do kolejí
mírové organisace co nejrychleji.
Druhý hlavní problém,
dotýkající se průmyslu, je po provedeném
znárodnění jeho části - prakse
ukáže, šlo-li se zde příliš
daleko čili nic - aby byl znárodněný
průmysl rychle organisován jak po stránce
osobní, tak věcné. To musí býti
nejpilnějším úkolem vlády.
Oceňujíce první
vládní sdělení parlamentu v osvobozené
vlasti vůbec, jsme si ovšem vědomi, že
nám tu byl podán výkaz o činnosti
za zlomek doby, za kterou by bylo třeba skládat
účty. Československý lid má
vládu bez parlamentu už delší dobu, ne
teprve od Košic, od 5. dubna 1945. Je dobře si připomenouti,
že Fierlingrova vláda začala letos v dubnu
stavět na základech, položených vlastně
už Národním výborem v Paříži
a pak řádnou čsl. Vládou v Londýně.
Když 17. listopadu 1939 vznikl vládní orgán,
československý Národní výbor
v Paříži, jehož předsedou byl president
Beneš a úřadujícím místopředsedou
Msgre dr Šrámek, měl tento orgán
již hlavní vládní prerogativy. Byl také
vykonavatelem francouzsko-československé smlouvy,
jíž se určovaly podmínky pro tvoření
zahraniční armády československé.
l o tomto údobí našeho zápasu bude třeba
mluvit, s pochvalou i kriticky. Pak v červenci r. 1940
byla na půdě Anglie uznána zahraniční
vláda československá. I tato vláda,
která vydávala dekrety a uzavírala mezinárodní
smlouvy, vládla pochopitelně bez parlamentu. Jak
známo, byla to Šrámkova vláda, která
podepsala s generálem de Gaulle dohodu o odčinění
Mnichova a o jeho odsouzení. Podobnou úmluvu podepsala
s vládou britskou. Když pak rok na to byl Sovětský
svaz zákeřně napaden Německem, naskytla
se dějinná příležitost, uzavřít
s SSSR smlouvu o přátelství a spojenectví.
Byla pak r. 1942 skutečně panem presidentem Benešem
v Moskvě podepsána. Rok na to mohla čsl.
vláda podepsat se Sovětským svazem další
úmluvu o zatímní správě osvobozeného
území, na základě které se
vůbec orgány čsl. vlády mohly na Slovensku
ujímat pravomoci. Jak vidno, činnost Národního
výboru v Paříži, čsl. vlády
v Londýně a pak činnost vlády, vytvořené
v Košicích, kterou rychlý spád válečných
událostí tak brzy proměnil v první
vládu pražskou, jsou v podstatě jen jednotlivými
dějstvími jediného velkého dramatu,
jemuž říkáme československý
zápas za svobodu.
Leč všechny tyto vládní
organismy měly jedno společné: všechny
vládly bez parlamentu, všechny na sebe vzaly též
moc zákonodárnou. Z té budou musit všechny
skládat účty řádnému
Národnímu shromáždění.
Než se tak stane, lze jen vřele vítat, že
se vracíme, jak pravil pan předseda vlády,
k úpravě obvyklé v demokratických
právních státech, která záleží
v oddělení moci zákonodárné
od moci výkonné.
Tomu rozumíme tedy tak, že
od nynější chvíle přestává
údobí revolučního zákonodárství,
vytvářeného dekrety presidenta republiky.
Každá osnova zákona musí projít
řádným, ústavou předepsaným
postupem, aby se stala zákonem. Je to cesta k obnově
skutečného právního a ústavního
pořádku. Chystaný zákon tiskový,
zákon o dávkách a ostatní připravované
osnovy budou probrány tímto Shromážděním
a pak teprve se z nich stanou závazné zákony.
Je to velký krok kupředu, když se vláda
bude moci plně soustředit na vlastní své
úkoly a nebude od rána do večera zasedat
jako sbor zákonodárný, jak jsme toho byli
svědky v posledních dnech skutečně
horečné legislativní činnosti vlády.
To se ovšem týká
zákonodárné činnosti pro budoucnost.
Pokud jde o dekrety a státní smlouvy, podepsané
v minulosti, a to jak za posledního půl roku, tak
za předcházejících 6 let, bude teprve
na řádném Národním shromáždění,
aby je schválilo a dalo jim definitivní závaznost
zákona.
Toto Národní shromáždění,
vyslechnuvši výpočet činnosti vlády
za posledních 6 měsíců, oceňuje,
jak velké obtíže to byly, které se první
naší t. zv. domácí vládě
kladly v cestu, a jakého úsilí a jaké
píle bylo třeba, aby se obnova našeho hospodářství
a administrativy dostala ku předu. Toto Národní
shromáždění nemůže však
zatím učinit nic více, než vládní
sdělení vzít na vědomost. Nic více
a nic méně. Schvalovat mimořádně
vydané dekrety a tím jim dávat definitivní
platnost zákona, není možno na základě
nějakého vota důvěry nebo akademického
projevu radosti nad vykonanou prací. Je třeba, aby
každý z dekretů prošel řádným
parlamentním procesem, jednáním, jemuž
je normálně podrobena každá zákonná
osnova. To bude moci učiniti jen řádně
zvolené Národní shromáždění.
President republiky ve svém poselství to vyjádřil
velmi jasně závaznými slovy: "Definitivní
Národní shromáždění bude
mít přímo za úkol všechny dekrety
znovu probrat, tu a tam revidovat, eventuálně po
velmi zralém uvážení změnit."
Připomínajíce tato slova presidentova, bereme
tedy na vědomost výkaz o činnosti naší
vlády a nemůžeme než znovu doporučit,
aby urychlila přípravu voleb a tím i řádné
schválení své činnosti od svého
ustavení v zahraničí a pak v Košicích
až do svolání Zatímního Národního
shromáždění. (Potlesk.)
Než dojde k řádným
volbám, bude tedy v souladu s přáním
lidu a s představami pana presidenta a vlády vykonávat
Zatímní Národní shromáždění
zákonodárnou moc. Zatímní Národní
shromáždění bude také, jak řekl
předseda vlády Fierlinger, spolehlivým
výrazem veřejného mínění
a účinným nástrojem demokratické
kontroly vlády a její činnosti.
Uvědomujeme si plně,
že jde o Zatímní Národní shromáždění,
které vzniklo delegačním, vlastně
velmi zastaralým způsobem, proti kterému
se už v letech 1904 a 1905 úspěšně
bojovalo. Všech šest stran, z nichž je toto Shromáždění
paritně složeno, je zároveň vládními
stranami. Není oposice a při tom každý
poslanec je spoluodpověden prostřednictvím
své strany za každý úkon vlády.
Tato spoluodpovědnost a tato souvislost nesmí však
jít tak daleko, aby se z poslanců vládních
stran stal ochotně přitakávající
sbor. (Potlesk.) Zatímní Národní
shromáždění musí s vládou
spolupracovat, to je samozřejmé, ale ta spolupráce
spočívá právě v každodenním
pozorování činnosti vlády, v každodenní
kontrole toho, jak vláda plní program a zákony.
V každodenní kritice, která nebude ovšem
negativní a destruktivní, nýbrž positivní
a konstruktivní. Dnes, kdy vznikl i orgán veřejného
mínění musí zmizet též
ono dědictví z doby nesvobody, jímž
je šuškaná propaganda a napovězené
polopravdy. Národní shromáždění
má právo se ptát vlády na různá
vysvětlení, a bude se také ptát. (Potlesk.)
Pan president ve svém poselství
jasně řekl, že Nár. shromáždění
bude nyní vedoucím a rozhodujícím
činitelem ve všech věcech rozpočtových
a že si musí proto svoje povinnosti, ale především
také práva uvědomit a důrazně
je vykonávat. Jsme-li tedy tímto vedoucím
činitelem a máme-li svá práva důrazně
vykonávat, jak se neptat na příklad ministra
financí, jak je dnes vedeno státní hospodářství?
To z vládního sdělení dost jasně
nevysvítá. Jsou hlasy, které tvrdí,
že náš schodek dosahuje velké výše.
Chtěli bychom jeho výši znát. Vláda
má před sebou dospělý, zralý
lid. I je-li pravda velmi zlá, dovede ji náš
lid jako dospělý muž snést. (Potlesk.)
Bude nás též zajímat, jaké procento
zaujímají v tomto schodku náklady spojené
s pobytem spojeneckých armád v Československu.
(Výborně! - Potlesk.) Jistě bude též
položena ministru výživy otázka, jak dalece
má přítomnost cizích armád
vliv na naši vyživovací situaci. (Potlesk.)
Máme-li být věrnými
orgány veřejného mínění,
pak musíme klásti též otázku,
proč vůbec na území spojeneckého,
nezávislého, suverenního Československa
jsou půl roku po skončení války spojenecké
jednotky, proč v rozporu s naším vnitřním
správním rozdělením. V nesouladu s
našimi státními hranicemi je jakási
demarkační čára mezi Plzní
a Prahou. Kladu-li tyto otázky, dobře si uvědomuji
vděčnost, kterou jsme povinováni našim
velkým spojencům. Ale právě proto,
že by tento poměr neměl být ničím
zakalován, právě proto, že dobře
víme, že pobyt těchto armád není
na prospěch vztahu našeho lidu k našim spojencům,
je třeba tyto otázky klást a se strany vlády
na ně odpovídat. Při politické vyzrálosti
našeho lidu a při jeho nesmírné vděčnosti
k Rudé armádě osvoboditelce postačí
jasně vysvětlit důvody, proč tu tyto
armády vlastně jsou. Ale je třeba o tom mluvit.
Nikdo to však ještě uspokojivěji nevysvětlil,
naopak, právě pan předseda vlády ohlásil
před 2 měsíci novou dislokaci spojeneckých
jednotek k hranicím, která se pak neuskutečnila.
Národní shromáždění
bude ovšem dbát také o to, aby se velký
program postátňovací stal skutečně
velkým úspěchem pro tuto zemi a její
průmyslový potenciál. Objeví se možná
námitka, že po politickém schválení
principu zestátnění nemá už politická
platforma nic společného s odborným vedením
zestátněných podniků. Viděli
jsme však v minulosti, že pod pláštikem
odbornosti a odpolitisování dosazovala reakční
agrární strana všude t. zv. odborníky,
kteří jako by náhodou měli též
zelenou legitimaci. Proto i v této zdánlivě
ryze odborné otázce bude třeba ostražité
kontroly zástupců všech politických
stran, jež jsou sdruženy v Národním shromáždění.
Kapitolu vládního sdělení
o zahraniční politice a mezinárodních
jednáních jsme vyslechli se zvláštní
pozorností, zejména část, kde se mluví
o definitivním souhlase spojenců s odsunem Němců
od nás. Bylo na čase, že československá
vláda ústy svého předsedy a nyní
znovu ve vládním sdělení ohlásila
nutnost lidského, nenacistického, spořádaného
odsunu. Ve sběrných a v pracovních táborech
a při několika odsunech nebylo vše v pořádku.
Náprava v tomto směru je vítána nejenom
proto, že nelidskost a mstivost je v rozporu s naší
národní tradicí, neboť jeví se
spíše přežitkem z dob nacismu, nejenom
proto, že výstřelky jednotlivců ohrožovaly
naše dobré jméno v cizině, ale zejména
prostě proto, že spořádaný odsun
za souhlasu všech spojenců bude také nakonec
nejrychlejší a nejúspěšnější.
A o to nám přece jde především.
(Předsednictví převzal místopředseda
Petr.)
Jinak však kapitola o naší
zahraniční politice, kromě jinak blíže
nevysvětleného ujištění, že
postavení Československé republiky nebylo
nikdy tak pevné jako dosud, neobsahovala zvláště
konkretních informací. Konstatujeme s radostí
vřelost poměru našeho k Sovětskému
svazu. (Potlesk.)
Naše prozíravá
zahraniční politika usilovala od vstupu Sovětského
svazu do války, aby tradiční naše přátelství
k slovanské říši bylo vyjádřeno
i smluvně, zvláště nyní, kdy
jsme se po prvé v našich dějinách stali
sousedy Sovětského svazu. Spojenectví s ním
stalo se tak neoddělitelnou součástí
naší politiky, jako sousedství se Sovětským
svazem stalo se nesmazatelnou zeměpisnou skutečností.
To z našich mozků a srdcí nikdy nikdo nevymaže.
Je jen přirozené, že
tento základ naší politiky je doplňován
prohlubováním našich tradičních
styků se západem, zejména se západními
demokraciemi anglosaskými a s Francií. (Potlesk.)
Naše základní
spojenecká smlouva se Sovětským svazem obsahuje
doložku, v níž obě strany činí
návrh doplnit dvoustrannou dohodu na obranu proti "Drang
nach Osten" dohodou s Polskem tak, aby vznikla dohoda trojstranná,
aby tak na východě vznikl nerozborný systém
států totožně interesovaných
na obraně proti Německu. Překvapuje proto,
že vedle povšechně poznámky o srdečných
stycích se slovanskými státy není
ve vládním prohlášení zmínky
o Polsku. Víme, že mlčení často
může být výmluvnější
než mnoho slov. Proto i v této věci bude dobře,
když vláda najde chvíli k tomu, aby potvrdila
nebo vyvrátila ony zprávy, které tvrdí,
že polská vláda k vůli Těšínsku
zadržuje a nepropouští onu vzácnou pomoc
v surovinách, kterou nám tak velkoryse poskytuje
Sovětský svaz. Bude třeba povědět,
zda jsou tu skutečně srdečné vztahy
nebo latentní napětí, při kterém
polská vláda nepropouští přes
své území jak ruskou bavlnu, tak také
švédskou rudu, bez jejíhož přísunu
by mohly vítkovické pece přece vychladnout.
(Potlesk.) Bylo by strašným zklamáním,
kdyby lid Československa, který se upřímně
těšil na dějinnou příležitost
bratrské slovanské spolupráce s obrozeným
lidovým Polskem, měl zjistit, že je Těšín
a rozvoj našeho průmyslu ohrožován slovanskou
Varšavou, stejně jako byl ohrožován prohitlerovskou
Varšavou plukovníka Becka. (Potlesk.)
To vše jsou otázky, které
si kladou tisíce našich občanů. V tom
smyslu, myslím, jsme Věrnými tlumočníky
veřejného mínění, když
tyto otázky opakujeme. Nejsou to otázky, jejichž
podkladem by snad byla zlá vůle a jichž cílem
by bylo působiti rozpaky nebo obtíže československé
vládě. Leč národ náš žil
velmi dlouhou dobu v ovzduší přetvářky
a v prostředí lží. Překrucování,
vykrucování, přetvářka a vytáčka
jsou našemu lidu dnes cizí a nepříjemné.
Stejně horoucně se u nás toužilo po
svobodě slova a po právu otázky, jako po
pravdivé odpovědi. Není třeba se bát
pověděti našemu lidu plnou pravdu. V každém
případě je to lepší, než
nechati růst šuškandě, na jejímž
šíření mají reakční
živly stále zájem. Náš lid během
války uzrál úžasnou měrou. Prázdná
hesla, demagogie, opakování lží do omrzení,
až by se ze lží stala pravda, za tím dnes
již nikdo nepůjde. Lid prošel takovým
utrpením fysickým i mravním, že má
právo na to, aby se s ním jednalo jako s plně
dospělým. Lidé neumírali za to, aby
v tom či onom podniku v pohraničí byl ten
či onen národním správcem, nýbrž
umírali prostě za svobodu a úctu k lidské
důstojnosti. (Potlesk.) Duše našeho lidu
byla přeladěna do daleko vyšších
tónin. Jeho postoj k lidem a režimu dostal základ
mravní. Lidé dnes odmítají posuzovati
věci podle materiálních výhod, které
okamžitě skýtají. I kladný postoj
všeho našeho občanstva k tak aktuálním
problémům dne, jako je zestátnění,
má základ mravní. Vidí se v tom uskutečňování
příkazu rovnosti a bratrství daleko více
než realisace některého z postulátů
marxistického programu. Proto také tento bod vládního
programu nebyl věcí jen jedné strany, nýbrž
nás všech. Více než kdy jindy se v tomto
národě chápe, že rovnost lidí,
hlavní předpoklad demokracie, má svůj
vlastní původ v křesťanské víře
v nesmrtelnost lidské duše a v křesťanské
lásce k bližnímu. (Potlesk.) Masarykovo
zdůvodnění demokracie jako politického
uskutečňování lásky k bližnímu
je našemu lidu po mukách posledních let bližší
než kdykoliv před tím.
Vláda pro svou další
práci potřebuje důvěry parlamentu.
Má ji. Je však potřebí, aby též
vláda měla důvěru ve zralost a dospělost
lidu, který k ní mluví a klade jí
otázky ústy parlamentu.
Konče nemohu při této
první veřejné diskusi po sedmiletém
mlčení nepřipomenouti znovu Masarykova slova,
že demokracie, to je hovor mezi rovnými, přemýšlení
svobodných občanů před celou veřejností.
A to je možné jen tam, kde si lidé vzájemně
důvěřují a společně
poctivě hledají pravdu. (Potlesk.)
Místopředseda Petr
(zvoní): Uděluji slovo dalšímu
řečníku, jímž jest p. posl. dr
Lettrich.
Posl. dr Lettrich: Slávne
Národné shromaždenie! Čosi zvláštneho,
priamo slávnostného pociťujem, keď sa
mám prvý raz ujať slova s tohoto miesta, aby
som 30. októbra ako zástupca demokratickej strany
a Slovák prehovoril k sedmimesačnej činnosti
vlády Národnej fronty Čechov a Slovákov.
Touto miestnosťou kráčaly
dejiny československého spolužitia v prvých
dvoch desaťročiach republiky, tu sa kládly
politické základy našej demokracie, táto
budova bola sídlom slobodného slova. Pražské
Rudolfínum bolo dielňou sjednoteného čs.
zákonodarstva, ktoré formulovalo náš
politický, hospodársky, sociálny a kultúrny
život. Verní demokratickým tradíciám
a ideálom, znova sa vraciame k slobodnému slovu,
aby sme s parlamentnej tribúny hájili pravdu nášho
ľudu a jeho duchovné a hmotné záujmy.