Aspoň teraz si musíme
uvedomiť, čo značí pre nás usporiadané
a prosperujúce roľníctvo. Čo ako je
mravne, politicky a sociálne odôvodnený požiadavok
dôsledného prevedenia pozemkovej reformy, ktorý
si v plnom znení osvojuje i demokratická strana,
preca však pozemková reforma nesplní svôj
národohospodársky a sociálny cieľ a
smysel, ak sa nepostaráme o rentabilitu poľnohospodárskeho
podnikania. (Potlesk.)
Nestačí dať bezzemkovi,
deputátníkovi, poľnohospodárskemu robotníkovi
a malému roľníkovi pôdu, potažne
viac pôdy, ak mu nevieme zároveň zabezpečiť
aj slušné živobytie. Pozemková reforma
bez pozemkovej rentability je polovičaté a nedokonalé
dielo. Z týchto príčin chcem priklincovať:
čo je pre zamestnanecké vrstvy všetkých
kategorií otázka miezd a platov, to je pre roľníctvo
otázka cien. Musíme si postaviť pred naše
zraky hmotnú situáciu nášho roľníka
kedysi a dnes. Pred 7 rokmi dostal za 1 q pšenice 3 páry
pracovných topánok a - dnes aspoň na Slovensku
- musí dať 3 q pšenice za 1 pár pracovných
topánok. To je nemožná situácia. Tak
to ďalej nemôže ísť. Tu treba niečo
robiť, aby zmizla cenová disparita medzi poľnohospodárskou
a priemyslovou výrobou. Naše národné
hospodárstvo len potom dostaneme do normálneho a
zdravého stavu, keď bude rovnomerne a spravodlive
merané každému, robotníkovi i roľníkovi,
obchodníkovi a živnostníkovi, verejnému
a súkromnému zamestnancovi. Veľká časť
tak českého, ako aj slovenského národa
regrútuje sa z roľníckych vrstiev. Tieto očakávajú
od tohto zákonodarného sboru, od vlády a
od Slovenskej národnej rady, že im bude podaná
pomocná ruka a že ich práca bude náležite
hodnotená. Roľník ako stredný stav zostáva
činiteľom hospodárskej a sociálnej štability
štátu. To má veľký význam
pre nás. Viem, že vláda si bola týchto
skutočností vedomá a že jej nechýbala
tu dobrá vôľa riešiť a vyriešiť
nastolený problém. No, nemožno sa uspokojiť
s tým, čo sa dosiahlo. Treba ísť ďalej,
treba rýchlej a intenzívnej pomoci a podpory.
Celkom osobitnej dôležitosti
u nás je otázka zásobovania a výživy.
Nebudem opakovať, čo je všeobecne známou
vecou, že špeciálne na Slovensku - a tu zase
čím viac na východ, tým horšie
- zásobovacie pomery sú krajne neutešené
a nepriaznivé. Súvisí to s válečnými
udalosťami. Boje na Slovensku trvaly plných 8 mesiacov.
Za ten čas vojská, menovite nemecké, vyčerpaly
a vybraly, čo sa dalo, často i to posledné,
čo zostalo. Myslím, že sa dnes všeobecne
nahliada, že je to problém celoštátny
a nie len slovenský. Máme totiž záujem
na tom, aby sa u nás všetky územné složky
štátu rovnomerne vyvíjaly a rovnako hospodársky
maly. Kraje ušetrené vojnou musia prispeť tým
krajom, ktoré priniesly najťažšie obete
na životoch a na majetkoch. Naša vláda bola si
toho vedomá a preto prejavila veľký záujem
o zásobovacie pomery Slovenska. Sme jej za toto porozumenie
a za preukázanú pomoc úprimne vďační.
O tejto pomoci bola daná verejnosti i oficiálna
zpráva. Predsedníctvo Slovenskej národnej
rady vypočulo zprávy príslušných
povereníkov o tejto otázke. Z týchto zpráv
vysvietajú určité diferencie oproti úradným
zisteniam vlády. Predsedníctvo Slovenskej národnej
rady sdelí ich vláde podrobne a konkrétne;
potom ich oznámi aj verejnosti.
Veľkou vďakou sme zaviazaní
aj českej verejnosti, mestám, korporáciám,
spoločnostiam a jednotlivcom, ktorí usporiadali
dobrovoľné sbierky v prospech vojnou postihnutých
krajov. Vidíme v tom prejav opravdivej bratskej účasti,
ktorá sa neomedzuje na slová, ale sa vyjadruje činy.
Je iste samozrejmou vecou, keď poviem, že tento celoštátny
problém nemôžem nechávať prevážne
na dobročinnosti, ktorá by ho nevyriešila a
menovite nie v takom rozsahu a čase, ako si to pomery vyžiadujú.
Týmto svojím stanoviskom pochopiteľne akcia,
o ktorej som hovoril, nestráca nič na svojej mravnej
sile a na jej politickom význame. Zásobovanie a
výživa Slovenska presahuje vlastné sily a je
tak neodkladná, že nemôžeme strácať
ani dňa, tým viac týždňa. Iste
môžem vysloviť oprávnenú nádej,
že v tomto ohľade dojde k podstatnej náprave,
a to tým viac, že sme na prahu zimy, ktorá
nás okrem toho stavia ešte aj pred problém
paliva. Úroda na Slovensku bola hlboko pod priemer, takže
vlastne oprávnenejšie je hovoriť o neúrode.
Nemáme preto dosť chlebovín, nieť ani
mäsa, ani tukov, ani cukru. To je na pováženie.
Nebyť zasielok UNRRY, boli by sme sa už dosiaľ
octli v ťažkej zásobovacej kríze. Náš
ľud si ukladá dobrovoľné uskromňovanie
a odrieka sa toho, čo u nás patrí k elementárnym
požiadavkám života. Myslím, že za
toho stavu a pri dobrej vôli všetkých ústavných
činiteľov a orgánov podarí sa nám
úplne zvládnuť aj tento problém.
Slávne Národné
shromaždenie! Napokon chcem sa dotknúť aj nášho
prvého slávnostného zasadnutia v nedeľu
dňa 28. októbra. Došlo tu k trapnému
incidentu. Pri vyvolaní mena slovenského poslanca
dr inž. Petra Zaťku sa tu kričalo na hanbu
a demonštrovala se nevôla istej časti poslancov.
Dovoľte mi, aby som nad týmto incidentom vyslovil
svoje hlboké poľutovanie a zazlenie. Mlčať
značilo by súhlasiť, a my nesúhlasíme
s nedeľňajšou demonštráciou. Nesúhlasíme
z viacerých opodstatnených príčin.
Najprv preto, že ide o kandidáta demokratickej strany,
ktorá dobre vedela, prečo dr inž. Zaťku
kandiduje. Potom preto, že bol kandidovaný Slovenským
národným frontom a zvolený zástupcami
slovenského ľudu. Ide tedy o vec, o ktorej môže
rozhodovať jedine a výhradne slovenský ľud,
Slovensky národný front a demokratická strana
a nikto iný (Potlesk poslancov slovenskej strany
demokratickej.), ani páni poslanci, ktorí
v nedeľu kričali. My sme sa neodvážili
zasahovať do výsostných práv českého
oslobodeného ľudu, lebo vieme, že je jeho svrchovaným
právom, aby si sám rozhodol, koho si pošle
do Národného shromaždenia, a v mene zásady
rovnoprávnosti a rovnocennosti prosíme, aby také
isté právo bolo priznané a rešpektované
aj u slovenského oslobodeného ľudu. (Potlesk
poslancov slovenskej strany demokratickej.) Ostatne naše
prvé shromaždenie v zákonodarnom sbore odohrávalo
se pred tvárou nielen domácej, ale aj zahraničnej
verejnosti. Myslím, že páni demonštranti
sotva poslúžili veci našej republiky, keď
svojím nepredloženým činom priniesli
výmluvné svedectvo, že sotva sa oslobodení
Česi a Slováci sišli, už v prvej hodine
vznikol medzi nimi spor. (Potlesk poslancov slovenskej
strany demokratickej.) Táto príhoda bude
mať ešte svoje dozvuky. Nemožno ju nazvať
konsolidačným príspevkom v československých
vzťahoch.
Posl. dr inž. Zaťko
patrí medzi najprednejšie postavy čsl. domáceho
odboja na Slovensku, ktorému preukázal také
služby, že smele znesú srovnanie s tými,
čo priniesli páni demonštranti. Dr inž.
Zaťko s naším vedomím a súhlasom
zastával členstvo v t. zv. slovenskom sneme, lebo
nám išlo o to, aby sme mohli cez neho uplatňovať
vplyv v prospech čsl. revolučnej veci na tých
miestach, kde by sme inak neboli mali prístup. Posl. dr
Zaťko vykonal záslužnú prácu
i pre československý zahraničný odboj.
Účastnil sa počas celej druhej svetovej vojny
stykov s Londýnom za nevýslovne ťažkých
a pre neho riskantných okolností, ktoré mu
na koniec priniesly práve od súdnictva Tisovho trest
smrti. (Súhlas.) Od jasene v r. 1943 bol jedným
z 8 členov revolučnej a ilegálnej Slovenskej
národnej rady, ktorá na jednej strane sjednotila
všetky složky domáceho odboja a na strane druhej
pripravila a uskutočnila slovenské národné
povstanie. Po vypuknutí slovenského národného
povstania dr inž. Zaťko bol jedným z prvých
členov legálnej Slovenskej národnej rady
a od založenia aj členom Rady na obranu Slovenska.
Pred povstaním získal si rozhodujúce zásluhy
o finančnú a hmotnú pomoc a pripravenie slovenského
národného povstania. Bol aj povereníkom SNR
pre priemysel a obchod v Košiciach. Pri tom všetkom
sám som podal návrh obžalobcom národného
súdu, aby započali pokračovanie proti dr
inž. Zaťkovi pre jeho členstvo v t. zv.
slovenskom sneme. Vec je v prejednávaní. Rozhodnutie
tohto tribunálu bude smerodajné nielen pre slovenskú,
ale i pre českú verejnosť. Kým tento
výrok nepadne, upierame komukoľvek právo, aby
vynášal úsudky, nota bene tak nedôstojným
spôsobom, ako sa to stalo v tomto sbore v nedeľu. (Potlesk.)
Osobne ma veľmi bolí,
že demokratická strana musela protestovať proti
tomuto nespravodlivému a politicky nevhodnému útoku
tým spôsobom, že sa zdržala hlasovania
pri voľbe predsedu Provizorného Nár. shromaždenia.
Tým sa nechcela nijako dotknúť osobnosti p.
predsedu Davida (Potlesk.), ktorá má plnú
a neobmedzenú dôveru a podporu i demokratickej strany
(Potlesk.), pretože demokratická strana sa
nehodlala dotknúť velkých politických
zásluh p. predsedu Davida, ktoré zásluhy
sa i demokratickou stranou bezvýhradne a plne uznávajú.
(Predsedníctvo prevzal miestopredseda Cvinček.)
Chcem veriť, že tento incident
bol ojedinelý a že podobné prípady sa
nebudú opakovať. Vieme totiž, že malé
príčiny mávajú často veľké
následky. Bude vecou politickej múdrosti, aby sme
veľkú československú vec riešili
veľkoryse a dôstojne. Pokiaľ ide o Slovensko,
máme pre to predpoklady. Demokratická strana vytvorila
s komunistickou stranou Slovenska predtým neznáme
pracovné súručenstvo, ktoré sa v každom
smere osvedčilo a dokázalo, že nás spojily
spoločné osudy, spoločné záujmy,
spoločné ciele, boje a nebezpečenstvá,
a dnes nás znovu spájajú spoločné
budovateľské úsilia. Vyslovujem pevné
presvedčenie všetkých politických činiteľov
demokratickej strany, že táto naša spolupráca
bude ešte prehĺbená. Nechceme však zostať
len na Slovensku. Želáme si, aby sa táto spolupráca
slovenských politických strán vytvorila v
záujme republiky i s ostatnými českými
politickými stranami. (Výborně! - Potlesk.)
Sme všetci poctiví a
čestní Česi a Slováci, ideme za spoločným
cieľom, za spoločnými ideálmi, aby sme
spoločnými silami a spoločným úsilím
vybudovali našu vzkriesenú vlasť, republiku Československú.
Naša vláda išla za týmito cieľmi,
preto jej vzdávam znovu vďaku a vyslovujem plnú
dôveru, menovite tiež členom z demokratickej
strany.
Na koniec dovoľte mi, aby som
spomenul všetkých, ktorí nám umožnili,
aby sme my dnes v tomto sbore mohli slobodne demokraticky hovoriť,
a za všetkých aby som spomenul meno muža, ktorý
bol symbolom obnovy československého štátu,
meno prezidenta republiky dr Beneša (Potlesk.),
a dovoľte mi, aby som privolal na slávu obnovenej,
vzkriesenej a nesmrteľnej republiky Československej.
(Hlučný potlesk.)
Miestopredseda Cvinček
(zvoní): Udeľujem slovo ďalšiemu
rečníku, pánu posl. dr Dolanskému.
Posl. dr Dolanský:
Vážená sněmovno, paní a pánové!
Jménem poslaneckého klubu komunistické strany
Československa prohlašuji, že souhlasíme
plně s projevem p. předsedy vlády a že
činnost vlády za uplynulých 6 měsíců
s dobrým svědomím schvalujeme. Nečiníme
tak jen proto, že se naše strana svými předními
představiteli lvím podílem účastnila
na vypracování vládního programu a
od ustavení vlády dne 5. dubna t. r. i na jeho provádění,
ale činíme tak zejména proto, že jsme
přesvědčeni, že vláda v mimořádně
těžkých poměrech učinila vcelku,
co bylo možno, aby její program nezůstal na
papíre, neztrácejíc tempo a nezůstávajíc
za vývojem událostí a nepokulhávajíc
za chodem národní a demokratické revoluce.
Za necelého půl roku
své existence provedla vláda, uskutečňujíc
košický program, základní změnu
v celé struktuře našeho politického,
hospodářského a sociálního
života a položila první solidní základy
pro zdárný vývoj naší vlasti.
Při tom je třeba vyzdvihnouti toto: že naše
první revoluční vláda, aniž ztrácela
při své činnosti souvislost a spojení
s dnešním všeobecným světovým
vývojem a jeho hnacími pokrokovými silami,
šla vlastní, specificky československou cestou
a použila vlastní, specificky československé
metody a dělala vlastní československou politiku.
Nazýváme-li tu naši
vládu vládou národní fronty Čechů
a Slováků, není to tudíž pouze
výraz mocenské konstelace vnitropolitických
sil, ale zároveň vyjádřením
historické role, kterou v osudových chvílích
v národním životě Čechů
a Slováků a naší obrozené republiky
dnešní vláda sehrála.
V čem záleží
tato role? Předně v tom, že od první
chvíle, kdy se vláda národní fronty
Čechů a Slováků ve východní
osvobozené části Slovenska ustavila, dala
v úplném souhlasu s domácím zahraničním
odbojem všechny síly do služeb světodějného
zápasu evropské civilisace s německým
nacistickým barbarstvím; za druhé v tom,
že odvodila správné důsledky z fakta,
že Německo bylo poraženo v národněosvobozenecké,
demokratické válce, a že se postavila v čelo
národní a demokratické revoluce; za třetí
v tom, že sjednotila všechny síly národního
a demokratického revolučního hnutí
lidu v národní frontě Čechů
a Slováků.
Toť cesta, jak na prelomu dějin,
kdy se určují na staletí osudy národů
a států, vyvést oba národy, Čechy
a Slováky, z úpadku, do kterého je zavlekla
dvacetiletá politika velkokapitalistické vrstvy,
jak je vysvobodit z následků šestileté
poroby a jak jim zajistit svobodný vývoj a rozmach
a povznést je mezi nejpokrokovější národy
světa.
Je to cesta neústupného
boje se všemi zbytky nacismu a s reakcí, cesta důsledné
demokratisace veškerého politického a hospodářského
života, cesta neotresitelného spojenectví s
největší a nejpokrokovější
silou světa, Sovětským Svazem (Potlesk.)
a přátelství se všemi demokratickými
zeměmi.
Kam jsme až na této cestě
dospěli a jaké jsou ony strukturální
změny v našem politickém, hospodářském
a sociálním životě, jež vláda
národní fronty Čechů a Slováků
za šest měsíců svého trvání
provedla, vysvitne jasně, srovnáme-li stručně
poměry, jaké byly u nás před Mnichovem,
s tím, v čem žijeme dnes.
V roce 1938 v okrajových,
strategicky nejdůležitějších oblastech
republiky byl svrchovaným pánem Henlein; za ním
stála zdrcující většina německého
obyvatelstva; ve spojení s hitlerovským nacismem
a s českou velkokapitalistickou reakcí kul pikle
proti republice a hnal republiku do zkázy. Vláda
národní fronty řadou opatření
proti německé irredentě, zejména dekretem
o konfiskaci půdy, o dosažení národní
správy do majetku Němců, dekretem o státním
občanství, osidlovací politikou zlomila politické
a hospodářské posice Němců
a upevnila posice českého národa. Díky
neúnavné podpoře Sovětského
svazu a usnesení postupimské konference je otázka
přesídlení Němců definitivně
rozhodnuta a přesídlení bude provedeno.
Za půl roku od osvobození
republiky udělala vláda národní fronty
významný krok k tomu, aby byl zlikvidován
věčný pramen ohrožování
existence českého národa a věčné
ohnisko nebezpečí pro evropský mír
a aby se Československo stalo opravdovým národním
státem Čechů a Slováků.
V r. 1938 vrcholí staré
dlouholeté spory mezi Čechy a Slováky, které
předmnichovský režim nebyl nikdy s to řádně
vyřešiti, vrcholí v otevřenou krisi
vzájemného poměru obou národů.
Zatím co česká reakce, bankovní, průmysloví
a agrární velkokapitalisté se paktují
s Henleinem a s německým nacismem, slovenská
reakce v osudových chvílích republiky vyrvává
slovenský národ ze státního společenství
s Čechy a dává se i ona na cestu spojenectví
s Hitlerem.
Dnes je poměr obou národů,
Čechů a Slováků, založen na nových
základech. Slováci jsou uznáni za nacionálně
svébytný národ, jsou pány ve své
slovenské zemi, mají ve své Slovenské
národní radě oprávněnou představitelku
své národní svébytnosti a nositelku
zákonodárné, vládní a výkonné
moci na území Slovenska. Jako rovný s rovným
vstoupili slovenští poslanci spolu s českými
do tohoto Národního shromáždění,
jež je nejvyšším zastupitelským jakož
i zákonodárným orgánem společného
státu obou bratrských národů, Čechů
a Slováků. (Potlesk.)
Komunistická strana Československa,
která se tak významně zúčastnila
řešení nového poměrů Čechů
k Slovákům ve smyslu uznání svébytného
slovenského národa a ve smyslu uznání
plné jeho rovnoprávnosti vedle národa českého,
je přesvědčena, že se na tomto novém
vztahu Čechů a Slováků nic měniti
nebude a že tento vztah bude základem budoucího
ústavně-právního uspořádání
republiky. (Potlesk.)
V předmnichovské éře
byla to sociální vrstva finančních,
průmyslových a agrárních velkokapitalistů,
která, skrývajíc se za oponu formální
demokracie, po 20 let nejen že řídila celé
hospodářství, ale fakticky řídila
i osudy národa a republiky, dbajíc při tom
jen vlastního prospěchu. Ona si osobovala patent
na vlastenectví, ona rozhodovala o tom, kdo je státotvorný
a kdo do národa patří a kdo ne. Před
Mnichovem se paktovala s hitlerovskými nepřáteli
národa, v době mnichovské krise byla hnací
silou kapitulace, při mnichovské zradě vydala
republiku na pospas nacistické okupaci a za doby okupace
spolupracovala s vrahem národa, těžíc
z utrpení a krve milionů českých lidí.
Tato sociální vrstva
velkokapitalistů a její političtí
representanti nakonec zavlekli republiku do katastrofy a v kritickém
osudovém okamžiku hanebně selhali a bídně
zradili.
Prvním důsledkem národní
a demokratické revoluce, jejž vláda Národní
fronty proti těmto reakčním silám
odvodila, bylo, že politické strany, representující
velkokapitalistickou reakci, stranu agrární a národní
sjednocení s jejich fašistickými a polofašistickými
přívěsky, zakázala a vytlačila
z politického života a zároveň ty, kdož
se provinili, zajišťuje a stíhá.
Dalším důsledkem
je řada opatření, kterými má
být jednou pro vždy likvidována i hospodářská
základna velkokapitalistické reakce, jako je dosažení
národních správ do majetku zrádců,
konfiskace půdy a konečně postátnění
průmyslu, bank a pojišťoven.
Obnova hospodářského
života by byla u nás nemyslitelná, kdyby do
jeho kol měl co chvíli zasahovat spár nepřátel,
zrádců a sabotérů. Iniciativa a rozmach
tvůrčích sil dělníků
a pracujících vůbec nesmí být
brzděny rušivými zásahy pro ziskové
zájmy vrstev kapitalistických magnátů.
Zestátnění bank a průmyslu je cestou,
jak zbaviti dělníka věcného strachu
o vlastní holou existenci a o existenci jeho rodiny, má
směřovati k tomu, aby pro kapitalistické
zisky nebyly drancovány jeho mzdy, aby nebyl vydáván
kapitalistickému teroru na závodě, aby nebyl
po tisících vyhazován před vrata továren,
aby na účet dělníků a zaměstnanců
nemohly kartely a velkokapitalisté hledat východiska
z krisí. Tím, že se podtrhává
zestátnění bank, průmyslu, hospodářská
základna velkokapitalistické reakce, má se
zamezit, aby se vrátila vláda oněch reakčních
sil, jež by učinila čáru přes
novou pozemkovou reformu, jednu z největších
vymožeností, kterou rolníkům přinesla
národní a demokratická revoluce. Rolníci
mají být zbaveni nebezpečí, že
budou znovu zapřaháni do chomoutu zájmů
kartelů a bank, že budou živořit na zadlužované
půdě, že jejich družstva se stanou nástrojem
k rozmnožování velkokapitalistických
zisků.