Pokládáme za nutno připomenout, že to
byli někteří zástupcové naší
strany, kteří ve dnech mnichovské krise žádali,
aby se na místo vlády generála Syrového
vytvořila vláda všech československých
stran, tedy výslovně také strany komunistické.
Ostatně politická historie zjistí také
nade vší pochybnost, že strana čs. národních
socialistů přes všechny útoky pravicových
elementů a přes všechny rozpory v lůně
socialismu stála od samého počátku
republiky neochvějně za naší zahraniční
politikou, zejména také v úseku našeho
poměru k Sovětskému svazu. Byli jsme spolu
se sociálními demokraty z vládních
stran jediní důslední, kdo žádali
uznání Sovětského svazu de jure, a
byli jsme to zase my, kdo po navázání těchto
styků věrně přátelství
a spojenectví se Sovětským svazem hájili
a podporovali. Také za uplynulé války byli
to národní socialisté, kteří
v Paříži i v Londýně na této
cestě věrně pokračovali, nikdy nezakolísali
a hráli vynikající roli při upevňování
a konečném sjednávání dnešních
spojeneckých smluv se Sovětským svazem. Toto
jsou výmluvné a nezvratné historické
skutečnosti, svědčící o našem
národním, socialistickém a slovanském
cítění, a nemůže na nich nic
změnit žádný útok kterékoliv
strany. (Předsednictví se ujal předseda
David.)
Stejně se rozbije jakékoliv pokřikování
a obviňování o našich domnělých
sympatiích k t. zv. prchalovštině. Posl. sestra
Zemínová byla první v této
síni, která odsoudila činnost této
skupiny, a byli to zase národní socialisté,
kdož se v zahraničí postavili proti prchalovštině
a jiným rozkladným zjevům již v roce
1939, tedy v době, kdy některým stranám
byl osud zahraniční akce lhostejný.
Praví-li prohlášení komunistické
strany, že reakce nachází objektivní
i subjektivní podporu v některých kruzích
národně-socialistické strany, je to opět
nedoložené a málo odpovědné napadání
a obviňování jedné strany Národní
fronty, které zůstane volební demagogií
do té doby, dokud komunistická strana nevyhoví
naší výzvě a nedoloží to
průkazným materiálem. Je to prostě
směšné, že jsme obviňováni
my, kteří jsme na německém břehu
nikdy neměli jediného partnera, z nějaké
útlocitnosti k Němcům, zrádcům
a kolaborantům.
Strana čs. národních socialistů prohlásila
již tolikrát a prohlašuje znovu, že je pro
nejpřísnější potrestání
Němců, Maďarů, skutečných
zrádců, rozvratníků, fašistů
a kolaborantů, že je pro přísnou očistu
našeho národního života, že bude
potírat každou reakci proti socialistickým
vymoženostem naší národní revoluce
a že je pro čestnou spolupráci stran Národní
fronty.
Naše upřímná věrnost a oddanost
k těmto zásadám nemůže nám
však bránit, abychom kritisovali, odsuzovali a snažili
se odstranit četné nepěkné průvodní
zjevy této doby, jako je osobní msta, stranicko-politické
zneužívání bezpečnostního
aparátu a pokusy o teror proti příslušníkům
ostatních stran Národní fronty. Po této
cestě půjdeme dále v duchu české
národní tradice, poslušni hlasu našich
dějin, věrni demokracii a ideálům
lidskosti, věrni ušlechtilým tradicím
své strany k zabezpečení svobody národa,
nezávislosti státu, svobody jednotlivce, k upevnění
a zajištění právního řádu
ve státě a tím i k trvalému vítězství
socialismu. (Potlesk poslanců čs. strany nár.
socialistické.)
Předseda: Uděluji slovo p. posl. Sýkorovi.
Posl. Sýkora: Slávna snemovňa!
Včerajšia parlamentná rozprava, pri ktorej
sa rečníci dotkli brnenských študentských
demonštrácií, neobyčajne vzrušila
snemovňu. Toto vzrušenie dosiahlo vrcholu, keď
hovoril posl. Dušan Slávik. Pretože p.
Dušan Slávik je poslancom za Sväz slovenskej
mládeže, dovoľujem si ako predseda tohoto sväzu
k jeho prejavu zaujať stanovisko.
Pomer oboch našich národov v novej republike je vyjadrený
zásadou "rovný s rovným". Táto
zásada musí znamenať predovšetkým
rešpektovanie jednoho národa druhým, rešpektovanie
slovenskej složky rovnakou složkou českou, rešpektovanie
slovenskej mládeže mládežou českou
a naopak. V praxi oba sväzy Sväz českej mládeže
a Sväz slovenskej mládeže, vždy doteraz
takto postupovaly a pritom ich vzájomná spolupráca
bola a je veľmi pekná. Mládež slovenská
i česká chápe, že má spoločnú
vlasť - ľudovodemokratickú Československú
republiku, v ktorej mladí Česi a Slováci
nesmú zostať cudzincami, ale musia ich spájať
spoločné ciele, spoločné záujmy,
spoločné perspektívy. (Potlesk.)
Panie a páni! Mnohí z vás asi nevedia, ako
si česká a slovenská mládež dobre
rozumie, ako dobre si vychádzajú v ústrety
jej representanti. Mnohí z vás azda nevedia, že
české a slovenské organizácie naväzujú
každodenne nové spojenia. Ba vypracúvajú
aj dohody, v ktorých sa zaväzujú plniť
navzájom určité záväzky.
Uvediem jeden príklad z mnohých: Slovenský
Lipt. Sv. Mikuláš a české Říčany.
Členovia týchto organizácií sa navzájom
navštevujú, pričom vedia do veci zainteresovať
celý národný výbor, celý okres
a všetko občianstvo. Vymieňajú si knihy,
riešia určité spoločné problémy,
Česi pre Slovákov objednávajú časopisy
českej mládeže, Slováci pre Čechov
slovenské a pod. Ale nielen poznávať, ale aj
nezištne pomáhať si vedia mladí ľudia.
V posledných týždňoch Sväz českej
mládeže veľkú pozornosť venuje východoslovenským
okresom, ťažko postihnutým vojnou. Pokladám
si za česť aj s tohoto miesta menom Sväzu slovenskej
mládeže poďakovať sa za všetku pomoc
českým bratom. (Potlesk.)
Panie a páni! Sväz slovenskej mládeže
aj Sväz českej mládeže plne chápu,
že jednou z hlavných ich povinností voči
tomuto štátu je vytváranie hlbokej dôvery
medzi mladými Čechmi a Slovákmi. (Potlesk.)
Ako som už spomenul, spolupráca môže utužiť
predovšetkým vzájomné rešpektovanie,
nikdy však nie rušivé zasahovanie do záležitostí
druhého národa. Posl. Slávik však
včera ako Slovák podľa mojej mienky nerešpektoval
Sväz českej mládeže a postavil sa na jednostranné
stanovisko pri posudzovaní brnenských udalostí,
hoci mu muselo byť zrejmé, že celá záležitosť
je ešte iba v štádiu prudkej výmeny názorov,
či už v tlači alebo v parlamente. Pokladám
preto za svoju povinnosť prehlásiť, že posl.
Slávik nebol poverený Sväzom slovenskej
mládeže, aby sa vo veci brnenských demonštrácií
v parlamente vyjadroval, a že jeho stanovisko nestotožňuje
sa nijako so stanoviskom Sväzu slovenskej mládeže.
(Potlesk.) Dnešná Mladá fronta rečníka
upozorňuje, že nemal práva hovoriť ani
menom československého študentstva.
Ale za najväčšiu chybu pokladám, že
posl. Dušan Slávik sa prihlásil za študentského
poslanca. Študentskí poslanci neexistujú. V
parlamente sú jedine poslanci mládeže. A sú
tu na to, aby hájili záujmy celej mládeže,
aby za nijakých okolností nedovolili stavať
študentov proti robotníkom a roľníkom,
ale naopak, aby všemožne borili staré psychologické
múry, ktoré mládež delily na privilegovanú
a podceňovanú. (Potlesk.) Sú tu na
to, aby nedovolili za nijakých okolností podceňovať
napríklad učňov v porovnaní so študentami,
ale aby učňov pomohli dostať z podzemných
miestností do riadnych školských miestností,
aby vymohli rešpektovanie pracovnej doby aj u tejto kategórie
pracujúcich a aby všemožne bojovali za ich ľudskú
dôstojnosť. (Potlesk.)
A ešte slovo k brnenským demonštráciam.
Vypočuli ste jedného mladého Slováka,
prosím, vypočujte aj druhého. Neviem, aká
bude úradná zpráva. Dovoľte mi však,
aby som bez ohľadu na to videl súvislosti medzi pražskými
demonštráciami, brnenskými demonštráciami
a krížikárskou akciou časti slovenských
vysokoškolských študentov. (Potlesk.)
Zdanlive ide o papier, akademickú česť, o náboženstvo,
zdanlive sú to nepatrné veci, takéto demonštrácie
niekoľko sto študentov, prečo sa však pritom
vykrikujú heslá proti Slovákom v Čechách
a proti Čechom na Slovensku, proti Sväzu sovietskych
socialistických republík, proti Slovanstvu a proti
Národnému frontu? Prečo sa pritom vždy
nejakou záhadou objaví meno Moravcovo lebo Tisovo?
Pretože sa tu vždy prikmotrí reakcia, ktorá
vie, že sa môže prebiť k životu jedine
cez rozbité pozície Národného frontu.
(Potlesk.)
Je otázka: Stačí pár hesiel proti
Sväzu sovietskych socialistických republík
a za Tisu lebo Moravca, aby na to maly tak citlive reagovať
oba naše národy? Podľa mojej mienky stačí.
Reakcia aj fašizmus zničily desiatky miliónov
životov, vypálily dediny a mestá, vyžiadaly
si ohromné obete hlavne od mládeže, vyžraly
dušu značnej časti europských ľudí.
Boly porazené, a je treba, aby sme si neustále opakovali:
definitívne porazené. (Potlesk.) Preto pri
každej príležitosti treba reakciu biť. A
kto je povolaný, aby predovšetkým zasahoval,
aby bol najobezretnejší po strašných skúsenostiach
z minulosti? Ľud miest a dedín, ľud, ktorý
je jediným zdrojom štátnej moci v tejto republike.
(Potlesk.)
O mládeži bolo teraz počuť a je stále
počuť hlavne v dvoch súvislostiach: keď
pracovala, keď darovala republike milióny hodín
a keď demonštrovala. Je iste každému jasné,
že ten nový pomer k práci a výstavbe
je slovo budúcnosti, naproti tomu demonštrácie
sú slovom minulosti. (Potlesk.) Je veľkou chybou,
že to druhé slovo viac počuť, venuje sa
mu väčšia pozornosť. Iste mládež
- ako to spomína aj vládny program - utrpela značné
mravné aj intelektuálne škody. Ale dostáva
sa z nich. Dostáva sa z nich zásluhou myšlienky
jednoty, ktorú uvádzajú do života Sväz
českej mládeže a Sväz slovenskej mládeže.
Škoda, že niektoré politické strany, ktoré
mládeži darovaly túto myšlienku, teraz
ju oslabujú svojím neurčitým stanoviskom.
Nejdem dnes brániť túto ideu jednoty mládeže.
Uvediem len jedno pozorovanie, týkajúce sa včerajšieho
dňa. Včerajšia vzrušená debata
prinútila väčšinu denníkov, aby
sa dnes zaoberaly otázkou Národného frontu.
Svobodné noviny dokonca nadpísaly svoj článok
"Chmáry nad Národným frontom".
My mladí pevne veríme, že tieto chmáry
sa rozstratia. Vieme však, prečo sa objavujú.
Vieme, že v minulosti - a dovoľte mi, aby som to otvorene
povedal - ako mladí ľudia ste boli rozbití,
nevedely vás pevne spojiť spoločné záujmy.
Dovoľte však aspoň nám, mladým
ľuďom, aby sme ostali sjednotení, aby sa aj medzi
nami neudomácnilo semä rozkolu. Dovoľte, aby,
tvoriac sjednotenú mládež dneška, mohli
sme tvoriť pevne sjednotené národy zajtrajška.
(Potlesk.)
Moje poznámky nie sú namierené proti vysokoškolákom.
Chcú byť naopak výzvou, aby tak českí,
ako aj slovenskí bojujúci vysokoškoláci,
partizáni a celá pokroková študujúca
mládež počínali si rozhodnejšie,
sebavedomejšie a postavili sa do prvých radov, na
čelo vysokoškolskej mládeže. (Potlesk.)
Předseda (zvoní:) Uděluji slovo
p. posl. Fránkovi.
Posl. Fránek: Pane předsedo, slavná
sněmovno, dámy a pánové!
Závěrem k exposé pana ministra vnitra, který
obsáhle vyložil všechno úsilí svého
ministerstva o konsolidaci našich vnitřních
poměrů, musím se ještě dotknouti
událostí brněnských, které
tak rozvířily hladinu našeho veřejného
života a nepřispěly ke klidu, jehož nyní
v době předvolební a v době hospodářské
výstavby státu budeme všichni tolik potřebovati.
Z některých výkladů, které
o těchto událostech zde byly podány, jsem
nabyl dojmu, že řečníci byli buď
nesprávně informováni, nebo, ač znali
pravý stav věcí, jednostranně je s
tohoto místa uvedli. Chci se jen omezit na konstatování
zjištěných skutečností, sdělení
vlastních poznatků - neboť jsem se účastnil
uklidňovacího projevu na nádvoří
brněnské Zbrojovky v pátek dne 8. února
- a naše stanovisko k událostem.
Pokud jde o příčinu brněnských
událostí, t. j. přednášku majora
gen. štábu Šoffra, nechci se zabývat kritikou
ani této přednášky, ani komentáře
k této přednášce, uveřejněného
v deníku Rovnost. Souhlasím v názoru na tuto
věc s universitním profesorem dr Vladimírem
Úlehlou, který byl vyjádřen článkem
jmenovaného, uveřejněným v sociálně-demokratickém
listě. Čin v Brně dne 10. února 1946
na prvé straně. Profesor dr Vladimír Úlehla
v tomto článku praví:"Je zcela zbytečné
rozebírat obsah přednášky a příti
se o to, zda byla či nebyla správná. Kdo
ji shledal nesprávnou, měl dosti příležitostí
obrátit se na akademické úřady s výzvou,
aby záležitost vyšetřily. Mají
k tomu dosti moci a ochoty, a když se obrátil k tisku
a když studenti nesouhlasící s referátem
i s poznámkami k němu se obrátili na redakci
Rovnosti, aby se své strany uveřejnila opravu, nebylo
na věci také nic světoborného a nebývalého.
Takových případů tu bylo již
dost a dost. Ale zásahem rozhodujících kruhů
se stalo, že nejen Rovnost, nýbrž ani jiné
listy opravu či prohlášení studentů
nevytiskly, a to byla velká chyba. Byla slyšena jen
jedna strana, a to je vždycky zlé a vede to k rozhořčení.
I to tu už bylo a vždycky se to nevyplatilo."
Přednáška majora gen. štábu se
konala 30. ledna a článek v "Rovnosti"
byl uveřejněn dne 31. ledna 1946. K akci studentů
došlo až dne 6. února, kdy se měla konat
druhá přednáška majora Šoffra v
sále kina Metro. Když generál Žák
prohlásil, že přednáška se pro
onemocnění majora Šoffra nekoná, šli
se někteří studenti přesvědčit
osobně do bytu, kde zjistili, že major Šoffr
odcestoval do Prahy. Po návratu studentů vznikla
debata mezi studenty a generálem Žákem, který
studenty důtklivě vyzval ke klidu s upozorněním,
že kdyby chtěli něco podniknout, vyjdou dělníci
ze Zbrojovky do ulic. Na to se studenti rozešli.
Události podávám dále, jak byly vyšetřeny
bezpečnostními orgány. Skupina studentů
v počtu asi 300 osob, která činila dojem
exkurse, šla v klidu a bez jakéhokoli pokřikování.
Na křižovatce náměstí Rudé
armády a Kostelní ulice odbočila do ulice
U Solnice, kde se zastavila. Zatím vyšlo z redakce
Rovnosti několik zaměstnanců a pokřikovalo
na studenty. Studenti vyslali ze svých řad deputaci,
která měla vznést žádost na redakci
Rovnosti, aby článek uveřejněný
v Rovnosti o přednášce majora Šoffra byl
odvolán, resp. opraven podle pravdy. Sotvaže studenti
vstoupili do domu, byli napadeni spíláním
a nadávkami a vytlačeni z domu Rovnosti. Mezitím
se dostavil na místo policejní oddíl v počtu
18 mužů, který vyzval studenty ke klidnému
rozchodu, čehož bylo uposlechnuto. Půl hodiny
nato obdrželo oblastní velitelství Brno 1 -
stanice SNB sdělení, že ve Zbrojovce bylo rozkazem
vyhlášeno, aby dělnictvo šlo do ulic.
Na to vyšlo ze závodu dělnictvo brněnské
Zbrojovky a šlo směrem od závodu do vnitřního
města přes náměstí Svobody
na náměstí Rudé armády, kde
část zůstala před budovou Rovnosti
a část šla dále ulicí veveří,
směrem k Benešově technice. V čele těchto
demonstrantů šla šestičlenná delegace
závodní rady brněnské Zbrojovky. Za
průvodu demonstrujících dělníků
byly hozeny neznámými pachateli z ulice Veveří
dva kameny do oken vyšší průmyslové
školy a vyřazeny dvě tabule. Dále bylo
demonstrujícími dělníky zpohlavkováno
několik studentů, nikdo však podle bezpečnostního
šetření nebyl zraněn. Byla zjištěna
také jedna rozbitá tabule u vlaku pouličních
drah, která byla rozbita někým z demonstrujících.
Dělníci přišli před budovu techniky,
kam také klidně přišly dílčí
průvody studentů. Na technice bylo v přednáškách
pokračováno a k projevům nevole se strany
demonstrujících došlo jen nad tím, že
někteří studenti chtěli demonstranty
před budovou techniky fotografovat. Při tom byli
dva studenti zjištěni a fotografické aparáty
jim byly odebrány. Druhého dne však byly za
výlohou deníku Rovnost vyloženy fotografie
demonstrací.
V budově techniky byla deputace dělníků,
která spolu se studenty sjednala podmínky klidu
v tom smyslu, aby byla provedena změna ve vedení
Svazu vysokoškolských studentů, aby byli přísně
vyšetřeni a potrestáni původci demonstrací,
aby jména pachatelů byla veřejnosti oznámena,
a byl-li na vyvolání demonstrací účasten
člen profesorského sboru, aby byl ze sboru vyloučen.
Po oznámení těchto podmínek odebrali
se demonstrující dělníci kolem 12.
hod. před budovu Rovnosti, kde k nim promluvili zástupci
Národní fronty, kteří demonstranty
vyzvali ke klidnému rozchodu. Této výzvy
bylo uposlechnuto a ve 12 hod. 30 min. byl ve městě
klid.
Policejním šetřením bylo zjištěno,
že z řad studentstva nebyly proneseny žádné
výroky protistátní, ani proti Sovětskému
svazu. Naproti tomu však, jak potvrzuje také prof.
dr Vladimír Úlehla, byly proneseny z řad
demonstrujících výkřiky, jako: všechny
studenty postřílet, postavit ke zdi, profesory do
dolů, zavřete vysoké školy, atd. atd.
Tyto výkřiky byly studenty protokolárně
zjištěny.
Mám bezpečně zjištěno, že
rozkaz k zastavení práce v brněnské
Zbrojovce a k vyjití do ulic dal předseda koordinačního
výboru brněnské Zbrojovky dr Pátek.
Dr Pátek se k tomu přiznal v mé přítomnosti
členům koordinačního výboru
a také se funkce předsedy ihned vzdal. Dr Pátek
se hájil, že příkaz zastavit práci
a vyjít do ulic dal na základě žádosti
několika zaměstnanců a po dohodě s
předsedou závodní odborové organisace
p. Čurdou. Pan Čurda dal rozhlásiti závodním
rozhlasem toto prohlášení: "Zbrojováci!
Znovu se objevují v našem veřejném životě
reakcionáři a zjevní nebo zakuklení
nepřátelé naší lidové
demokratické republiky, aby se pokoušeli mařit
výsledky naší národní revoluce
a klidnou výstavbu našeho lidového státu.
Reakcionáři, kteří vědí,
že se svými špinavými pokusy nic nepořídí
u dělnictva a pracujícího lidu, pokoušejí
se o svou zločinnou činnost mezi inteligencí
a hlavně studentstvem. Vzpomínáte si ještě
na protistátní a protidělnické incidenty
studentstva v Praze, vyprovokované nepřáteli
našeho státu. 30. ledna t. r. začalo branné
vyučování na vysokých školách.
Přednášky zahájil major gen. štábu
Šoffr a jeho projev ke studentstvu vyzněl jako útok
na naši revoluci, jako urážka dělnictva,
a jeho snahou bylo vrazit klín mezi dělnictvo a
pracující inteligenci. Major Šoffr tvrdil,
že důstojníci musí vnutit národu
svou vůli, prohlašoval dělníky za šmelináře
atd. Proti tomu psala Rovnost 31. ledna t. r. Dnes se podařilo
těmto reakcionářům poštvat brněnské
studentstvo, které demonstruje proti tomu, že byl
reakcionářský důstojník Šoffr
suspendován se svého místa. Zbrojováci!
Je nutno, abychom si nedali líbit dále rejdy reakce,
je nutno, abychom ukázali, že stojíme za naší
lidovou vládou, za naší demokratickou republikou.
Dnes zahajujeme demonstrace proti těmto špinavým
provokatérům. V 10 hodin všichni zbrojováci
ve svých pracovních úborech vyrukují
do ulic Brna a ukáží veřejnosti, že
stojí pevně za vládou lidu a že jsou
na stráži proti reakcionářům
a nepřátelům státu." (Potlesk.
- Hlasy: Docela správně to řekl!)