Velké rozhořčení mezi obyvatelstvem
způsobilo propuštění bývalého
starosty obce Kyje u Prahy, Josefa Zloského, příslušníka
agrární strany, který r. 1939 udal, že
v obci je ve funkci členů obecního zastupitelstva
několik komunistů. Zloský má na svědomí
několik životů českých lidí.
Vyšetřující komise okresního
národního výboru odevzdala veškerý
materiál o Zloském mimořádnému
lidovému soudu na Pankráci. Materiál vážil
několik kilogramů a obsahoval 53 spisy, které
byly doručeny soudu 8. ledna 1946. Dne 10. ledna 1946 byl
však již Zloský na pokyn veřejného
žalobce propuštěn. (Výkřiky
komunistických poslanců.)
Mohl bych uvádět řadu jiných dokladů.
Je tu například známá rodina Džbánků,
Josef Džbánek, Jiří Džbánek,
Hermína Džbánková atd., majitelé
textilního obchodu v Praze II., Spálená ulice.
Je prokázáno i výslechy svědků
z personálu, že Josef Džbánek vyhledával
za okupace velmi často styky s německými
osobnostmi ve význačném postavení,
že se stal vlivem těchto osobností jako člověk
požívající jejich důvěry
předsedou textilního odboru hospodářské
skupiny maloobchodu, předsedou Ústředního
svazu obchodu a komerčním radou. Čechům
prodával na body, kdežto Němcům bez
bodů a obstarával jim přepychové zboží.
Využil svého postavení a styku s Němci
k obohacení a ucházel se o židovské
obchody. Svým zaměstnancům, Janě Jelínkové
a Mrázkové, několikrát vyhrožoval
pro maličkosti, že je dá pracovnímu
úřadu, dr Gülichovi, úředníku
Svazu, přikázal, aby na jeho domovníka Nováka
učinil oznámení na gestapu. Výlohy
svého obchodu upravoval při různých
příležitostech obzvlášť okázale,
vystavoval obrazy Hitlera a protibolševické plakáty
atd. Své zaměstnankyni Jarmile Domecké vyhrožoval,
že udá jejího otce pro poslouchání
cizího rozhlasu. Je to typ velkoobchodníka, který
za války zbohatl na obchodování s Němci
na úkor českého obyvatelstva. Jeho bratr
Jiří a matka Hermína se této jeho
činnosti zúčastnili. Oznámení
předložené veřejnému žalobci
bylo bez jakéhokoli dalšího řízení
téměř obratem odloženo a nebyly shledány
důvody, aby na Džbánka a příslušníky
jeho rodiny byla podána žaloba. (Výkřiky
komunistických poslanců.) Ministerstvo spravedlnosti
a celý náš stát to bude stát
hodně práce, než se všechny tyto chyby
jednou napraví.
A tu jsem u druhé důležité otázky,
o které chci mluvit, totiž u otázky národní
očisty, prováděné našimi závodními
radami. Budu znovu a znovu tvrdit, že ve věci národní
očisty si naše závodní rady počínaly
lépe než mnozí prokurátoři. (Potlesk.)
Nedaly se jen tak lehce ani skuhráním ani proklínáním
zastánců staré spravedlnosti svést
na scestí; byly také lépe instruovány.
Zásadní pokyny ÚRO v tomto směru zněly:
"Revoluční hnutí má své
zákony a práva. (Potlesk.) Nejzákladnějším
zákonem revoluce ve chvíli, kdy se odboj aktivně
rozhořel, je jednat rozhodně a rychle, zničit
a zneškodnit všechny otevřené nepřátele
a usvědčené zrádce a usilovat o odstranění
podezřelých a nespolehlivých osob z důležitých
míst. (Potlesk.) Jedině z tohoto zorného
úhlu je nutno se dívat také na všechna
opatření, která u nás byla v době
odboje a převratu provedena. Opatření tato
je nutno uznávat, i když se mohou v některých
případech ukázat přehnanými.
K zajištění porážky nepřítele
a k zabezpečení se proti možné zradě
je vždycky lépe učinit více než
méně." (Potlesk.)
ÚRO však neváhala hned na začátku
července rozhlasem, tiskem i na schůzích
upozorňovat:
"Tak, jak bylo v květnu potřeba, bez ohledu
na to, jaký chaos tím vznikne, bouřit se
proti platným zákonům a pořádku,
bourat je a podkopávat, stejně takovou, ba ještě
větší nutností je dnes na všech
stranách budovat a v zájmu rychlého vybudování
chaos odstraňovat, pořádek zavádět
a dobrovolné disciplíně se podřizovat.
K obnovení řádného chodu výroby
nestačí dnes už jen se bouřit, bourat,
odstraňovat a trestat, dnes je také třeba
především stavět, organisovat, vychovávat,
vyhledávat zdatné odborné síly a správně
je do práce na rozhodující místa ve
výrobě zasazovat. Nejsme sadisty, jako byli naši
okupanti, netrestáme proto, že by nám trestání
jiných působilo radost, zakročujeme a trestáme
proto, abychom zamezili páchání dalších
zločinů a působení chyb a škod.
Závodní rady i orgány jednotných odborů
nesmějí dopustit, aby pod rouškou snahy o národní
očistu se uplatňovaly osobní sobecké
zájmy a aspirace jednotlivců. Pro posouzení
viny není rozhodující, jak kdo ublížil
mně, jednotlivci, rozhodující je, zda svým
činem poškodil celek, pracující třídu,
národ, republiku. Odmítněme proto všecky
ty, kdo chtějí svádět dílo
národní očisty na cesty osobního zájmu
anebo sobeckého klikaření. Nebojte se korigovat
rozhodnutí, shledáte-li, že bylo učiněno
pod dojmem štvavé kampaně, rozdmychované
buď jednotlivcem nebo i určitou klikou za účelem
vyřizování si osobních nevraživostí
nebo sledování sobeckých, prospěchářských
cílů."
Vydali jsme také pokyny, instrukce, svolali konference,
pořádali kursy, chodili do závodů
a přesvědčovali dělníky, jak
je nutno se na věci dívat, jak postupovat a čeho
se vyvarovat. Kladouce důraz především
na důsledné provedení očisty a odsouzení
těch, kdo odsouzení zasluhují, neváhali
jsme říci:
"V případech, kde se závodní
rady zřejmě dopustily přehmatů, a
takové zjevy přece jen jsou, nesmíme se bát
případné nesprávné rozhodnutí
korigovat. V těchto případech nemohou být
rozhodujícími otázky prestiže. Neztrácí
autoritu ten, kdo má odvahu napravit a odčinit křivdu,
která se stala. Autoritu ztrácí ten, kdo
z důvodů prestižních každému
znatelnou a viditelnou chybu dále brání a
jejímu napravení odpírá.
Pro takové řešení musí naše
odborové orgány a jejich funkcionáři
zjednávat cesty a možnosti. Musí jíti
na závodní schůze. Nesmí se bát
dělníkům říci pravdu do očí.
Musí rozhodně vystoupit proti tzv. radikálům,
kteří ať z jakýchkoli důvodů
chtějí uplatňovat politiku osobní
msty nebo sobeckých zájmů, a ne politiku
prospěchu celku." - Tak mluvila ÚRO při
své očišťovací akci a tyto zásady
mezi dělníky v továrnách prosazovala.
Lidová demokracie a spravedlnost i soudcovská nezávislost,
to není, jak vidíte, jen individuelní rozhodování
jednoho člověka u zeleného stolu podle svého
vlastního názoru, to je rozhodování
v duchu požadavků a cílů národní
revoluce (Potlesk.), pro které desetitisíce
a statisíce lidí krvácelo, pro které
statisíce lidí obětovalo své životy.
To je také chození mezi lid, který je jediným
zdrojem státní moci, to je jeho přesvědčování
o správnosti a spravedlnosti tohoto postupu. (Potlesk.)
Netvrdím a nikdy jsem netvrdil, že přes všecky
naše instrukce se závodní rady při provádění
očisty nedopustily žádných nedopatření
a chyb. Kdyby zde nebylo chyb, nemusili bychom usilovat o jejich
nápravu. Ale tvrdím, že většina
chyb vyplynula z dobré vůle provést očistu
co nejdůkladněji, a ne očistu sabotovat.
Linie, kterou dnes nastoupila z velké části
státní prokuratura, je linie opačná.
Ona se snaží národní očistu co
možná nejvíc zúžit a co možná
nejvíc usvědčených provinilců
bez soudu prohlásit za beztrestné. To je to, co
pobuřuje. To nemá se spravedlností a soudcovskou
nezávislostí vůbec co dělat. Kdyby
měla býti nadále spravedlnost v praxi takto
porušována, došli bychom tam, před čím
varoval včera posl. dr Šíp, že
místo lidové republiky měli bychom peleš
lotrovskou. Je vskutku ironií, když u nás mnozí
veřejní žalobci propouštějí
kolaboranty a podávají žaloby na účastníky
odboje. Není to lichotivé, když časopis
"Partyzán" charakterisuje vývoj poměrů
u nás vtipem: "Nač potřebujeme organisovat
partyzány a platit příspěvky? No,
abychom mohli zaplatit náhradu za mosty, železnice
atd., které jsme v revoluci rozbořili, až nás
pro tyto činy budou odsuzovat."
Bývá ustáleným zjevem, že po
prohrané revoluci jsou odsuzováni ti, kteří
ji dělali. Ale že by byli před soudy hnáni
ti, kteří dělali vítěznou revoluci,
o tom jsem nikdy neslyšel. Tato rarita se objevuje teprve
u nás. (Potlesk.)
Já tu nemohu nyní uvádět všechny
příklady. Poukáži jen na jeden.
69 zaměstnanců Státní tiskárny
je žalováno vrchním faktorem Novákem,
kterého vyhodili z tiskárny v době revoluce
proto, že se stal vrchním faktorem za okupace z milosti
Němců a s nimi kolaboroval. Na prvém místě
mezi obžalovanými je úředník,
jehož sestra a švagr byli popraveni za přímou
účast na Heydrichově aféře
a kterého Novák persekvoval. Tato žaloba byla
samozřejmě soudem přijata a je projednávána.
Tento a podobné případy pochopitelně
vyvolávají nepokoje a dělníci se oprávněně
ptají: Kam že to spějeme?
Tyto věci měl jsem na zřeteli, když
jsem mluvil o poměrech v naší justici. Po svém
projevu jsem měl příležitost mluvit
s mnoha soudci z povolání a dostal jsem mnoho dopisů.
Se všemi soudci jsem se úplně dobře
dohodl, ať náleželi do kteréhokoli politického
tábora. Vždyť jsou dnes členy naší
jednotné odborové organisace. Nasbíral jsem
při tom mnoho nových zkušeností.
Nač si stěžují soudci? Budu citovat
jednotlivé úryvky:
"Žádný stav v republice není tak
nesvobodný, není tak svázaný a tudíž
ne svou vinou neschopný jíti s proudem doby, jako
stav soudcovský. Podle mého názoru soudcové
nemohou a nebudou ve velké většině dobře
soudit a budou stále na ně stížnosti,
budou označováni za reakcionáře do
té doby, dokud jim nebude dovoleno jednati tak, jak by
ve velké většině chtěli, ale
jak jen malá část si dovoluje dnes jednati.
Soudce je poután starou ústavou, je vázán
starými zákony, jichž největší
část pochází z doby rakousko-uherské
monarchie, i mnohými předpisy dokonce z doby Marie
Terezie a Josefa II a mnohými i z doby protektorátu.
Dokud tomu tak bude, budou soudy ve většině
případů soudit proti lidu a ponesou nadále
stigma reakcionářů".
To je hlas okresního soudce u okr. soudu civilního
v Praze.
A nyní jiný příklad: "Jsme svědky,
jak mnohý předpis je vykládán proti
duchu a požadavkům dnešní doby, jak mnohdy
takový výklad napomáhá reakčním
silám, ačkoliv předpis by nejen mohl, ale
také měl být vyložen ve smyslu nových
hospodářských a společenských
představ lidové demokracie. Přímo
klasický příklad takového vadného
způsobu výkladu je výklad ministerstva spravedlnosti
ve zvláštním výnosu ze dne 14. 9. 1945
k ustanovení § 3, odst. 2 retribučního
dekretu. Toto ustanovení obsahuje tresty pro funkcionáře
fašistických organisací a vypočítává
příkladno některé takové organisace,
jako Vlajku, Hlinkovu gardu a pod. a stanoví výslovně,
že se též vztahuje i na jiné fašistické
organisace podobné povahy. Ministerstvo spravedlnosti to
vyložilo tak - a vydalo o tom instrukce - že prý
funkce v Národní obci fašistické pod
tento předpis nespadá. (Výkřiky.)
Jak rozuměti takovému výkladu, když
je přece jasné, že zákon chtěl
postihnouti všechny fašistické organisace, a
když je známo, že právě Národní
obec fašistická byla přední hlídkou
světového fašismu u nás a že Gajdovi
fašističtí ofensoři byli jen kopií
nacistických úderných tlup. Bylo by třeba,
aby nám ministerstvo spravedlnosti vysvětlilo, z
čí iniciativy vyšel tento návrh a tyto
instrukce."
"Není také v justiční správě
dosud provedena očista. Dodnes např. nebyla provedena
suspense presidenta krajského soudu civilního v
Praze dr Čermáka, kterého soudní zaměstnanci,
to jest soudci sami odstranili v květnu 1945 ze služby
pro národní nespolehlivost. Tento pán se
měl vyjádřiti - mimo jiné projevy
obdivu nacismu - "že koncentrační tábory
jsou dobrým výchovným prostředkem
pro studenty." A tento pán od května 1945 sice
nepracuje, ale není suspendován a béře
proto stále od republiky měsíčně
téměř desetitisícový plat."
Jiný příklad. "Za okupace byl okupačním
režimem jmenován presidentem krajského soudu
v Písku dr Měsíček, jehož činnost
za okupace byla v poslední době tiskem kritisována.
Tento soudce byl totiž jmenován v době, kdy
celá řada ostatních jeho kolegů soudců
byla v nacistických žalářích
nebo jinak persekvována. Ať nikdo neříká,
že v této době Němci dovolili jmenovat
někoho, kdo neměl jejich důvěru. že
dr Měsíček důvěru měl,
svědčí to, že byl jmenován poměrně
mlád a že za svou činnost byl vyznamenán
orlicí. Tento dr Měsíček podal nyní
na Rudé právo, které ho kritisovalo, tiskovou
žalobu. (Výkřiky.) Je možno se
diviti jeho smělosti, když justiční
správa, ačkoliv jeho jmenování jakožto
jmenování za doby okupace bylo podle dekretu čís.
59/45 Sb. zrušeno, přes toto zrušení dr
Měsíčkovi dodnes neoprávněně
vyplácí presidentský plat?" (Výkřiky.)
Všechny tyto případy pochopíme při
zjištění faktu, že v ministerstvu spravedlnosti
byl znovu postaven na vedoucí místo dr Brožovský,
ačkoliv byl v prvních dobách po revoluci
odstraněn ze služby tehdejší revoluční
závodní radou. Tento dr Brožovský sloužil
v době okupace tak horlivě, že byl okupačním
režimem nejen jmenován sekčním šéfem,
ale byl také potom, když Krejčí převzal
předsednictvo vlády, pověřen vedením
celého ministerstva. Byl na výsluní v době
okupace, kdy četní justiční zaměstnanci
byli nacistickým režimem persekvováni. On je
také formálně odpověden za všechno,
co v té době z ministerstva vycházelo, zejména
za to, že soudců, bylo nařizováno ukládání
vysokých trestů českým příslušníkům,
že justiční zaměstnanci byli posíláni
na zákopy a nucené práce, že tito zaměstnanci
byli justiční správou disciplinárně
i kárně trestáni např. proto, že
nerespektovali dostatečně německý
jazyk a německé úřadování.
Bylo lze očekávati, že justiční
správa nedovolí návrat takových úředníků.
Dr. Brožovský však je dodnes na svém vedoucím
místě a možná, že justiční
správa dr Brožovského navrhla na nové
povýšení v rámci všeobecného
jmenování veřejných zaměstnanců,
kteroužto všeobecnou akcí mají býti
napraveny křivdy na zaměstnancích za okupace
spáchané.
To jsou stížnosti z řad soudců. Měl
bych zde ještě další: "Příkladem
soudržnosti vysoké byrokracie je případ
rozdílení tak zvaných budovatelských
odměn, který vzbudil mnoho nevole v řadách
zejména mladší generace soudců. Tyto
odměny totiž nebyly uděleny těm, kteří
měli skutečné zásluhy a hned po revoluci
se ochotně a s veškerou energií a pílí
ujali prací v místních nebo okresních
národních výborech, fungovali ve vyšetřovacích
komisích a zvládli tak v prvých dobách
nezbytná justiční opatření,
nýbrž jenom těm vedoucím úředníkům
a soudcům, kteří v této zvláště
odpovědné době stáli stranou a jen
čekali, jak se události vyvinou. Jednotlivým
vysokým úředníkům u ministerstva
spravedlnosti byly vyplaceny budovatelské odměny
desetitisícové."
Mám tu celé memorandum o judikatuře nejvyššího
soudu v Brně a jeho přisluhování okupantům.
Není možno celé memorandum citovat. Říká:
"výklad platného práva je usměrňován
judikaturou nejvyššího soudu, vedenou v oboru
trestního soudnictví podněty a návrhy
generální prokuratury."
Dále se mluví o tom, jak si počínala
generální prokuratura v době okupace. "V
oboru trestního soudnictví podlehl nejvyšší
soud zcela nátlaku ministerstva spravedlnosti, který
byl vykonáván prostřednictvím presidia,
jímž opět jen bylo tlumočeno přání
úřadu říšského protektora.
Vyhovuje odvolání státních zástupců
či zamítaje odvolání obžalovaných
nebo v kárných věcech obviněných,
ukládal a potvrzoval tresty, jaké co do přísnosti
se plně stavěly po bok soudnictví německému.
Nejvyšší soud postupoval v letech nesvobody trvale,
mnohdy zcela zbytečně, celé řady spisů,
kde o trestní vině obžalovaných rozhodovaly
v prvé stolici soudy protektorátní, soudům
německým. Bylo by vhodno zjistit někdy, jakými
mimořádně vysokými tresty naši
čeští lidé doplatili na tuto podivnou
horlivost nejvyššího soudu."
Takto postupuje memorandum bod za bodem a ukazuje, že nejvyšší
soud a nejvyšší prokuratura v době okupace
skutečně spolupracovaly a kolaborovaly s Němci
a vykonávaly nátlak na soudce, na neodvislé
české soudce, kteří byli persekvováni
a posíláni do kriminálů a do koncentračních
táborů. Velká část těch
vysokých úředníků sedí
dále u nejvyššího soudu a generální
prokuratury.
Měl bych zde ještě celou řadu námětů,
návrhů a poznámek z řad soudců.
Přiznám se, že mě naši soudcové
přesvědčili, že by bylo nesprávné
obviňovat paušálně soudcovský
stav, že on je příčinou těch
poměrů v justici, na které si oprávněně
stěžujeme.
Proto jsme se usnesli v ÚRO pověřiti náš
ústřední výbor zaměstnanců
v justiční službě, aby vypracoval příslušné
návrhy, jak poměry napravit, jak spravedlivost i
nezávislost soudcovskou zajistit a jak trestat kolaboranty
a ne účastníky národní revoluce.
(Potlesk.) Ale řeknu upřímně,
že to by nemělo dělat ÚRO. To měli
dělat a měli to dávno udělat vysocí
hodnostáři ministerstva spravedlnosti. (Potlesk.)
Nevím, zač potom sebrali a zač dostávají
budovatelské prémie? Vždyť si mně
stěžují mladí soudcové tzv. druhé
skupiny, že čekají již 6 až 7 roků
na jmenování okresními soudci a že jindy
pravidelně byla tato věc již po půl
roce soudní služby hladce vyřizována.
U nás se to ještě dosud nestalo.
My bychom mohli uspořádat v rámci svého
školení i výchovné kursy pro instruktáž
státních prokurátorů a učit
je, jak se mají dívat na ducha národní
revoluce a jak mají podle něho při podání
žalob postupovat. My jsme však už na sebe převzali
víc než dost povinností, které by měli
plnit jiní, a nechceme být ministerstvem spravedlnosti.
My bojujeme za lidově-demokratickou spravedlivost v nové
republice, za nového, skutečně nezávislého
a nestranného soudce. (Potlesk.)
Věříme, že nám v plnění
této snahy pomůže většina dnešních
soudců, že nám při tom pomůže
zvláště náš mladý právnický
dorost. My na tento mladý právnický dorost
spoléháme a nedočkavě čekáme,
poněvadž jeho to bude úkolem, aby nalil novou,
čerstvou, revoluční krev do žil naší
spravedlnosti, která byla okupanty tak těžce
zdecimována. (Potlesk. - Posl. Harus: Otrávena!)
Věříme, že když toho dosáhneme
všichni, bude z toho mít prospěch celý
národ, že z toho budeme mít radost my všichni
a že z toho bude mít radost i pan ministr spravedlnosti.
(Bouřlivý potlesk.)