Podle vládního programu a příkazů
vlády věřily úřady a česká
veřejnost, že spolupráce Čechů
a Poláků po zapomenutí událostí
z r. 1938 bude možná. Avšak podle posledního
vývoje věcí na Těšínsku
a po nabytých zkušenostech se ukázalo, že
Poláci svou iredentistickou činnost obnovují
všude, dokonce i v úřadech, školách
a průmyslových závodech, jako v Třinci
a Bohumíně. Polští bojůvkáři,
kteří ohrožovali až do konce roku 1938
bezpečnost česko-těšínského
pohraničí a kteří se nyní opět
snaží aktivně vystupovati, jsou známi
českým bezpečnostním úřadům.
Jejich teroristická činnost může být
prokázána knihou "Zaolzie jest nasze",
která byla vydána polskými úřady
po příchodu polské armády na Těšínsko
v roce 1938, a četnými relacemi bezpečnostních
úřadů. Český lid těšínský
těžce nese, že polští desertéři,
kteří se vyhnuli na podzim roku 1938 vojenské
povinnosti a pak se zbraní v ruce se vrátili s polskou
armádou na Těšínsko, se dosud pohybují
volně na svobodě. Na Těšínsku,
to jest v okrese českotěšínském
a fryštátském, žije nyní 11.478
polských státních příslušníků.
Z tohoto úhrnného počtu polských státních
příslušníků jest asi 5300 tak
zvaných polských okupantů, to jest Poláků,
kteří se během událostí v době
od 1. října 1938 až do dnešní doby
usadili nelegálně na Těšínsku,
tedy bez souhlasu příslušných československých
státních úřadů.
Navrhuji proto, aby zákon o pobytu cizinců byl upraven
tak, aby v pohraničí nebyl povolen jakýkoliv
trvalý pobyt cizích státních příslušníků
v tak zvaném pohraničním pásmu.
Minulý týden, to jest právě v době,
kdy dlela v Praze početná polská delegace,
udála se na pohraničí česko-polském
v Českém Těšíně přestřelka.
S polské strany bylo bez nejmenší příčiny
stříleno na naši pohraniční stráž.
Takto smýšlejí ještě dnes někteří
beckovští šovinisté. To je jen malá
ukázka fašistické kliky a věříme,
že vláda varšavská nemá s těmito
živly nic společného.
Situace v železárnách v Třinci je co
do složení závodní rady velmi povážlivá
a český dělník právem žádá
nápravu. Zastoupení v závodním výboru
je takovéto: z 20 členů a 20 náhradníků
závodní rady je 16 členů a 17 náhradníků
polských. Tato závodní rada nedovolí
velké řadě Čechů návrat
do závodů. V železárnách v Třinci
je zaměstnáno mimo jiné na 180 polských
státních příslušníků,
t. j. úředníků a dělníků,
zatím co čeští obyvatelé čekají
na přijetí do železáren. Tito polští
státní příslušníci docházejí
denně k nám za prací z Polska.
Český lid na Těšínsku odmítá
kategoricky, aby byl v pohraničí zřízen
polský konsulát. Je tam ještě v živé
paměti proslulý polský konsulát v
Mor. Ostravě, který byl spravován Klocem
a Malhommem. Když by již jednou mělo dojíti
ke zřízení polského konsulátu,
pak ať je ve vnitrozemí.
Říká se o nás, že jsme malý
národ; ve všech možných zemích
světa žije však úctyhodný počet
našich krajanů. Zvláště v letech
po první světové válce se naši
lidé hromadně stěhovali do ciziny, aby tam
hledali svou lepší budoucnost. Nyní nadešel
okamžik, abychom tyto naše krajany povolali zpět
do vlasti a dali jim tak možnost, aby i oni byli činni
při budování našeho nového státu.
Naši krajané zahraniční nejsou jen nepatrnou
menšinou, neboť dosahují počtu 3 mil.
duší. V samé Americe žije dnes něco
přes 11/2 mil. Čechoslováků,
z toho v Chicagu samém 125.000. Dokonce i v Australii je
malá skupina našich krajanů. Dnes máme
ještě na 200.000 Slováků v Maďarsku,
které si hraje na uraženého pána a chce
světu namluvit, že patří mezi státy
vítězné. Víme však, jak účinně
podporovalo Hitlera v zotročení světa. Vzpomeňme
jen letmo, kolik tisíc rudoarmějců položilo
svůj život při dobývání
Budapešti. Proto musíme s Maďarskem vyměnit
své krajany Slováky, ne však hlavu za hlavu,
neboť to by nebylo spravedlivé řešení.
Myslím, že jim můžeme dát za jednoho
Slováka až 6 Maďarů.
Našim krajanům v Rakousku žije se po stránce
kulturní poměrně dobře. Počet
je asi 130.000 duší. Mají tam své školství
a ve Vídni jsou dvě české střední
školy, které vydržuje spolek Komenský.
U našeho nejbližšího souseda, Polska, máme
taktéž svou menšinu, která čítá
na 40.000 duší, nepočítaje v to moravské
obyvatelstvo v území zatímně spravovaném
Polskem, t. j. na Ratibořsku, Hlubčicku, Kladsku
a Kozlí. Do dnešního dne nemají naši
krajané v Polsku ani jediné soukromé nebo
veřejné školy. Věříme
však, že nynější polská vláda
odstraní tento nesoulad. 30.000 až 35.000 našich
příslušníků žije na Ukrajině
na Volyni. Je proto nutno, aby se ministerstvo zahraničí
o naše krajany staralo a podle možnosti je povolalo
zpět do vlasti.
Českému obyvatelstvu na Opavsku se nikdy nezdálo
o tom, že by se mohlo stát skutkem, aby hraničili
sotva na 3kilometrovou vzdálenost od Opavy s Poláky.
V podzemním hnutí za svobodu, v odboji, v revolučních
kroužcích, v žalářích a
koncentračních táborech se mluvilko o připojení
moravských krajů horního Slezska k republice
jako o věci samozřejmé. Slezská národní
rada vytyčila tento požadavek jako základní
podmínku svého zásadního programu
a také se slavnostně zavázala, že neupustí
od splnění tohoto oprávněného
a historicky odůvodněného požadavku.
Rovněž 23. září 1945 na manifestačním
projevu slezského lidu na Ostré Hůrce byly
přesně vytyčeny požadavky, opravňující
nás k připojení těchto krajů
k naší republice. Stotisícová účast
lidu slezského a jeho přísaha, složená
před zástupcem vlády, nás zavazuje
slavnostním slibem, že neustaneme, dokud svému
právu nezjednáme průchod a dokud se naši
bratři na modré, t. j. z Hlubčicka, Ratibořska,
Kozelska a Kladska, nestanou příslušníky
svého mateřského národa a částí
osvobozené republiky Československé. Ze skutečnosti,
kterou nyní prožíváme, je známo,
že polští šovinisté beckovského
ražení jsou sousedy velmi nepříjemnými,
a proto také Slezsko a naši Slezané budou bedlivě
střežit své spravedlivé požadavky
a nikdy nedopustí, aby se Opavice stala hranicí
nenávistných a zlomyslných přání
velikášských šovinistických snah
ojedinělých dobrodruhů z řad polských.
(Místopředseda Petr zvoní.) Poláci
plně prokázali, že nejsou schopni spravovat
a nadále vést prozatímně jim svěřené
území Horního Slezska.
Nezměnitelnost těšínské hranice
jest odůvodněna právně i politicky.
Mezinárodně-právně se opírá
o rozhodčí výrok z 28. července 1920,
podepsaný Amerikou, Anglií, Francií, Italií
a Japonskem a přijatý Československem a Polskem.
Historické, národnostní a hospodářské
důvody tohoto rozhodčího výroku trvají
i dnes. Hornoslezská hranice spočívá
na smlouvách z let 1742 a 1763. Je výsledkem pruského
tažení za velmocenským postavením v
Evropě, jehož největší cenu zaplatilo
Slezsko. (Místopředseda Petr zvoní.)
Podle postupimského rozhodnutí je Polsko jen okupačním
správcem západních oblastí včetně
Slezska. Polsku se dostalo správy území,
na jehož část má i československý
stát při nejmenším stejné nároky
jako Polsko.
Rozdílný mezinárodně-právní
i politický ráz těšínského
a hornoslezského hraničního úseku
vnucuje různé hodnocení. Oba hraniční
úseky jsou na sobě vzájemně závislé,
jeden podmiňuje druhý. Těšínsko
je součástí čs. státu a stojí
pod jeho svrchovaností. Horní Slezsko je součástí
německého státu, stojí pod svrchovaností
Spojenecké rady a Polsko je jen jeho okupačním
správcem.
Na Horním Slezsku nejde jen o hraniční korektury,
nýbrž o reklamování německých
krajů jež nám patří z důvodů
historických, etnografických a hospodářských,
podpořených hledisky mezinárodně-politickými.
(Potlesk.)
Místopředseda Petr (zvoní):
Dalším řečníkem je pan posl.
Šabršula, uděluji mu slovo.
Posl. Šabršula: Slávne Národné
Shromaždenie, panie a pánovia!
Dovoľte mi, aby som urobil toto vyhlásenie:
Politický vývoj na Slovensku v posledných
časoch jasne ukázal, že systém dvoch
strán je na Slovensku nevyhovujúci a neudržateľný.
Veľké úlohy, pred ktorými Slovensko
stalo a stojí, nie je možné totiž s plným
úspechom zvládnuť vtedy, keď krčovité
pridržanie sa parity týchto dvoch strán hatí
každé voľné počínanie a
všetko sa posudzuje len podľa toho, či sa tým
alebo oným opatrením zmenší alebo zväčší
vplyv vlastnej strany. Značná časť Slovenského
ľudu z rozličných príčin nenašla
si miesto v doterajších dvoch stranách a tak
nezúčastňovala sa na veľkom diele budovania
nového Slovenska a celej Československej republiky.
A práve Slovensko potrebuje, aby vtedy, keď ľudacka
a iná reakcia dvíha tam stále viac a viac
hlavu, sa urobily všetky opatrenia demokratické a
aby všetky opravdové demokratické složky
národa sa do tohoto zapojily.
Preto dochádza dnes k tvoreniu nových strán
na Slovensku. Preto sa ustanovila 20. januára aj strana
práce na Slovensku, ku ktorej sa hlásim a menom
ktorej robím toto vyhlásenie. (Potlesk.)
Slovensko bolo kruto postihnuté najprv otravnou činnosťou
tisovsko-tukovského režimu a jeho zradcami a potom
všetkými následkami vojny, ktorá sa
prehnala cez celé slovenské územie. Svojím
národným povstaním smylo síce so seba
hanu, ktorú na slovenské meno pred celým
svetom naniesli zradcovia a zapredanci. Týmto svojím
počinom pred celým svetom súčasne
dokumentovalo, že slovenský národ chce žiť
v jedinom naozaj svojom štáte, v štáte
Československej republiky. (Potlesk.) Krv prelievaná
spoločne za tohoto povstania i za oslobodzovacích
bojov Slovákmi a Čechmi a príslušníkmi
slávnych sovietskych vojsk určila navždy miesto
Slovenska v Československej republike a po boku Sovietskeho
sväzu. Súčasne víťazné ukončenie
týchto bojov a obnovenie slobodnej našej republiky
poskytlo nám všetkým možnosť v zaistení
medzinárodného postavenia a bezpečnosti nášho
štátu budovať svoju vlasť ako národný
štát rovnoprávnych Slovákov a Čechov
a ako opravdivú ľudovo-demokratickú republiku,
v ktorej vôla pracujúceho ľudu jediná
má určovať jej ďalší zdarný
vývoj. (Potlesk.)
Strana práce na Slovensku vo svojom ohlase na slovenský
ľud prihlásila sa s plným vedomím svojej
zodpovednosti k svojmu podielu na tom úsilí, ktoré
nás ešte čaká, aby sme zaistili a dobudovali
dielo, vykúpené mnohými obeťami. Nadväzujúc
na práce a boje slovenského pracujúceho ľudu
v našej prvej republike, v domácom i zahraničnom
odboji, v slovenskom národnom povstaní i v oslobodzovacích
bojoch a v doterajšom budovateľskom úsilí
chce sdružiť pokrokové, demokratické a
socialistické sily Slovenska (Potlesk.), ktoré
sa dosiaľ náležite neuplatnily, aby podporila
zdarný vývoj Slovenska i celej našej Československej
republiky. Oceňuje pozitívne výsledky diela
vykonaného dosiaľ našou vládou a národnými
orgánmi Slovenska v politike domácej i medzinárodnej.
Stavia sa plne najmä za veľké znárodňovacie
dielo a chce zo všetkých svojich síl pričiniť
sa k jeho zdaru v priemysle, peňažníctve i
v poľnohospodárstve. A rovnako plne súhlasí
aj so zahraničnou politikou našej vlády, ako
ju predniesol aj v Národnom shromaždení pán
minister zahraničia.
Strana práce uvedomuje si, že pomery v celej republike
a na Slovensku zvlášť vykazujú ešte
mnohé nedostatky a že pre uzdravenie týchto
pomerov bude treba ešte vykonať hodne práce.
Ale súdi, že odovzdaním všetkej moci do
rúk ľudu, ako sa to javí v zásade národných
výborov, dané sú predpoklady, aby rany, spôsobené
porobou a vojnou, boly zacelené a odstránené.
Strana práce na Slovensku prihlásila sa už
k spolupráci v slovenskej Národnej fronte a hlási
sa aj k spolupráci v Národnej fronte Čechov
a Slovákov. Chce pracovať v duchu pokrokovom, demokratickom
a socialistickom (Potlesk.) medzi slovenským pracujúcim
ľudom a za jeho záujmy, chce a bude pracovať
za radostný a spokojný život slobodných
a rovnoprávnych Slovákov a Čechov v ich jedinej
vlasti, v Československej republike. (Potlesk.)
Místopředseda Petr: Dalším řečníkem
je pan posl. Wünsch. Dávám mu slovo.
Posl. Wünsch: Paní a pánové!
Exposé pana ministra zahraničních věcí
o zahraniční činnosti a akcích naší
prozatímní vlády v emigraci za války
a o směrnicích naší zahraniční
politiky od obnovení naší státní
samostatnosti do dneška vyvolalo obecnou pozornost naší
nejširší veřejnosti, ale upoutalo i mimořádný
zájem nejpočetnější složky
našeho národního společenství,
pracujícího lidu republiky.
Tuto živou odezvu v zaměstnaneckých vrstvách
vzbudil jak realistický způsob výkladu pana
ministra, který nám podal podle strohé skutečnosti
a bez příkras obraz naší mezinárodní
situace a načrtl linii vývoje naší zahraniční
politiky, tak i jeho zdůraznění našeho
opravdového, trvalého a důsledného
spojenectví se Sovětským svazem a naší
těsné spolupráce s ostatními slovanskými
národy i přátelských vztahů
k demokraciím světa, zejména však ta
část výkladu pana ministra, v níž
vyzdvihl úlohu mezinárodního odborového
hnutí jako jednoho z důležitých a iniciativních
činitelů mezinárodní politiky. (Potlesk.)
Není to po prvé, kdy zhodnotil pan ministr Masaryk
význam pracujícího lidu na výstavbě
nového světa. Učinil tak již před
dvěma měsíci na valném shromáždění
Organisace Spojených národů v Londýně
za debaty o otázce účasti Světové
odborové federace na jednáních této
organisace a zastoupení federace v Hospodářské
a sociální radě. Byl jedním z nemnohých,
kteří se společně s členem
sovětské vládní delegace Kuzněcovem,
ukrajinským delegátem Manuilským a francouzským
ministrem zahraničí Bidaultem přimlouvali
za těsnou spolupráci světového odborového
hnutí s Organisací Spojených národů.
Pan ministr Masaryk nalezl tehdy zvláště
vřelá slova o osvíceném dělnickém
hnutí světa jako skutečném představiteli
pracujícího lidu a významném faktoru
hospodářském a sociálním, jehož
hlas musí býti slyšen při budování
nového světového pořádku, a
vzpomněl velmi uznalými slovy i sjednocených
odborů československých.
Toto vystoupení našeho ministra zahraničí
vyvolalo tehdy ohlas ve světovém tisku i v celém
mezinárodním hnutí dělnickém,
jak jsme se o tom přesvědčili hned v zápětí,
když docházely naší Ústřední
radě odborů od odborových organisací
nejrůznějších zemí četné
telegrafické i písemné projevy souhlasu a
sympatií s tímto postupem představitele naší
vlády.
A plním tedy jen svou povinnost, jestliže jménem
své strany, která se opírá o široké
kádry zaměstnanecké, i jménem Revolučního
odborového hnutí zde dnes vyjádřím
panu ministru zahraničních věcí upřímné
díky za jeho zájem a porozumění, které
projevil s řečniště londýnské
konference a nyní opětovně ve svém
exposé pro úkoly a poslání pracujících
vrstev. (Potlesk.) Neboť jsou to dělníci
práce fysické i duševní, u nás
právě tak jak v ostatních zemích,
kteří jsou nejspolehlivější oporou
světové demokracie a na nichž záleží,
jak rychle a s jakým zdarem bude uskutečněno
dílo hospodářské obnovy.
Naše díky patří ovšem i celé
vládě Československé republiky za
její ochotu, s jakou umožnila našemu odborovému
hnutí, aby se jeho zástupci mohli účastnit
jako poradci československé vládní
delegace zasedání Organisace Spojených národů.
Kvitujeme s radostnými pocity toto vlídné
gesto naší vlády, jímž znovu prokázala
svůj kladný poměr k sjednocenému odborovému
hnutí Československa, a chápeme toto positivní
stanovisko i jako nové a zřetelné odmítnutí
jakýchkoliv reakčních snah, které
by, ať dnes nebo v budoucnu, chtěly rušivě
zasahovat do jednoty odborů. Tato jednota jest jedním
z největších přínosů naší
revoluce a stala se nedotknutelnou posvátností pro
celou dělnickou třídu Československé
republiky. Pochopení pana ministra zahraničí
i celé vlády pro význam organisovaného
dělnictva jako nejdůležitější
složky národního celku právem spatřujeme
i v jeho zmínce o zamýšlených nových
opatřeních v naší diplomatické
službě.
Pan ministr prohlásil v této části
svého středečního výkladu,
že ministerstvo zahraničí uvažuje v dohodě
s odbory o zřízení sociálních
přidělenců v našich zastupitelských
úřadech. Toto prohlášení z oficielních
míst je nám potvrzením, že se ministerstvo
zahraničí konkretně zabývá
návrhem ÚRO na ustavení příslušných
oddělení, vedených sociálními
attaché při našich zahraničních
legacích. Uskutečnění tohoto návrhu
bude znamenat další zlepšení našich
mezinárodních styků, neboť řádné
poznání cizího národa není
dobře myslitelné bez znalosti jeho většiny,
t. j. pracujícího lidu. Je samozřejmé,
že také evidence československého dělnictva
v cizině, ochrana jeho pracovního poměru
a smluv, regulování vystěhovalectví
a repatriace, spolupráce při tvorbě mezinárodních
pojišťovacích smluv, obecná, sociální,
právní a rekreační péče
i všechny další povinnosti by byly úkolem
těchto sociálních přidělenců,
jichž jmenování doporučuje Ústřední
rada odborů zatím ve 14 státech.
Používám dnešní příležitosti
i k tomu, abych slavnou sněmovnu, naše vládní
místa i celou veřejnost upozornil na hluboký
mezinárodně politický význam sjednocených
odborů československých.
Soustavná práce čs. odborového hnutí
na poli zahraničních styků vykazuje za necelých
10 měsíců svého trvání
velmi patrné výsledky, zvláště
od pařížského kongresu, na němž
byla loni v říjnu založena Světová
odborová federace, sdružující dnes 66
milionů odborově organisovaných dělníků
rukou i ducha, a na němž naše delegace navázala
přátelské vztahy k zástupcům
odborářů celého světa. Od té
doby jsme v permanentním styku s dělnickým
hnutím zahraničním, které má
dnes tak vynikající podíl na politice svých
vlád. Tyto styky se projevují nejen korespondencí,
výměnou zpráv a publikačního
materiálu, jímž pronikáme do zahraničního
tisku a světové veřejnosti, a to nejen jako
odboráři, ale i jako příslušníci
československého státu, nýbrž
i zájezdy zahraničních delegátů
k nám a našich do ciziny. Tyto vzájemné
zájezdy poskytují našemu odborovému
hnutí možnosti dříve nebývalé.
Otevřely našim odborům dokořán
okna do světa a poskytly jim široké pole působnosti
v mezinárodním měřítku. Ukázaly,
jak může čs. odborové hnutí nejen
prospět svému členstvu a pracujícím
svého národa, ale jak může být
prospěšno i státu. Tato uvědomovací
práce, paralysující nepřátelskou
propagandu známých zahraničních kruhů
a ukazující světu skutečný
obraz poměrů v naší lidově-demokratické
republice, je novým dokladem, jak značný
i politický a mezinárodní význam mají
naše sjednocené odbory a jakou výhodou pro
náš národ jest jejich jednota a touto jednotou
jim propůjčená síla a vliv. (Předsednictví
se ujal předseda David.)