(1) Ve věcech náležejících
k příslušnosti porotních soudů
koná řízení přípravné,
jakož i řízení obžalovací,
pokud je jeho konání zákonem předepsáno,
sborový soud první stolice.
(2) Po právní moci obžaloby je k
úkonům předsedy povolán předseda
porotního soudu. Opatření a rozhodnutí
příslušející soudu (radní
komoře) činí mimo hlavní přelíčení
soudní sbor.
(3) Hlavní přelíčení
se koná před porotním soudem, a to, pokud
v tomto zákoně není jinak ustanoveno, podle
předpisů o konání hlavního
přelíčení před sborovými
soudy první stolice. Porotci se účastní
rozhodování, jen pokud to zákon výslovně
stanoví.
(4) Neužije-li obžalovaný práva,
aby si zřídil obhájce, zřídí
se mu pro hlavní přelíčení
z moci úřední. Tak se stane i k provedení
opravných prostředků, pokud je spolupůsobení
obhájce zákonem předepsáno.
(5) Předseda porotního soudu upozorní,
kdykoliv je toho třeba, porotce na jejich povinnosti a
dá jim návod, jak je mají konati.
(1) Počet a dobu řádných
porotních období určí podle potřeby
přednosta sborového soudu první stolice rok
napřed. Vyžaduje-li toho počet, důležitost
nebo rozsah věcí, které se mají projednávati
před porotním soudem, může naříditi
mimořádné porotní období.
(2) Den a hodina, kdy se započne každé
porotní období, vyhlásí se na soudní
desce.
Přednosta sborového soudu druhé stolice může
na návrh předsedy porotního soudu z důležitých
důvodů ustanoviti, že porotní soud má
zasedati v jednotlivém případě nebo
v celém porotním období místo ve svém
sídle v jiném místě svého obvodu.
(1) Řádné porotní období
se nemá skončiti dříve, dokud nejsou
vyřízeny všechny trestní věci,
ve kterých při jeho zahájení mohlo
býti ustanoveno hlavní přelíčení.
Soudní sbor se však může usnésti
ze závažných důvodů, aby některá
taková věc nebyla projednávána v tomto
období.
(2) V jiných věcech se může
konati hlavní přelíčení jen
za souhlasu obžalovaného.
(1) Seznam členů soudního sboru
a seznamy porotců, z nichž má býti vylosována
porota, se dodají každému obžalovanému
nejpozději s obsílkou k hlavnímu přelíčení.
(2) Nebylo-li toto ustanovení zachováno,
odročí se hlavní přelíčení,
žádá-li za to obžalovaný dříve,
než se počne sestavovati porota.
(1) Předseda porotního soudu obešle
k zasedání porotního soudu všechny hlavní
i náhradní porotce, z nichž má býti
vylosována porota.
(2) V obsílce se porotcům oznámí,
kam a kdy se mají dostaviti. Zároveň se porotci
upozorní na zákonné následky nedostavení
(§ 22).
(3) Obsílka se dodá porotcům do
vlastních rukou, a to pokud možno alespoň osm
dnů přede dnem, na který jsou obesláni.
(1) Před zahájením hlavního
přelíčení se sestaví v neveřejném
sedění soudního sboru za přítomnosti
obou stran a jejich zástupců, jakož i předvolaných
porotců porota losováním.
(2) Sestavení poroty se počíná
vyvoláním jmen porotců zapisovatelem.
(3) Dostavilo-li se méně než třicet
hlavních porotců, doplní se porota do tohoto
počtu vylosováním z porotců náhradních.
(1) Z účasti na hlavním přelíčení
je vyloučen porotce:
a) který by byl ve věci, o niž jde, vyloučen
z úkonů soudních jako soudce,
b) který by mohl míti z odsouzení nebo zproštění
obžalovaného prospěch nebo škodu,
c) který učinil oznámení o trestném
činu, o nějž jde, nebo byl ve věci činný
jako soudní svědek, nebo který byl nebo má
býti vyslechnut ve věci jako svědek nebo
znalec,
d) u něhož je některý z důvodů
nezpůsobilosti k úřadu porotce uvedených
v zákoně,
e) který se účastnil jako porotce při
dřívějším hlavním přelíčení
v téže věci.
(2) Porotce, u kterého se vyskytne důvod
uvedený v odstavci 1, písm. d), se vymaže ze
seznamu porotců.
(1) Dříve, než se přikročí
k vylosování poroty, otáže se předseda
pod zmatečností obou stran i porotců, není-li
mezi porotci takový, který je podle § 31 vyloučen.
(2) O vyloučení rozhodne soudní
sbor vyslechna porotce, o kterého jde, a strany.
(3) Není-li přítomno alespoň
čtyřiadvacet porotců, kteří
nejsou vyloučeni podle předchozího ustanovení,
doplní se do tohoto počtu vylosováním
z porotců náhradních.
(4) Vylosovati porotu z menšího počtu
nelze pod zmatečností, leč by s tím
výslovně souhlasily strany oprávněné
zamítati porotce.
(1) Obě strany mohou zamítnouti tolik
porotců, o kolik je jich více než dvanáct;
polovici jich může zamítnouti žalobce
a polovici obžalovaný. Je-li počet porotců
lichý, má obžalovaný právo zamítnouti
o jednoho více.
(2) Několik obžalovaných vykoná
právo zamítací společně; nedojde-li
mezi nimi k dohodě, rozhoduje pořadí, ve
kterém jsou uvedeni v obžalobě, o pořadí,
ve kterém mají střídavě vykonávati
zamítací právo.
(1) Lístky se jmény porotců se
přečtou a vloží do osudí. Předseda
oznámí, kolik porotců může zamítnouti
každý oprávněný, a určí,
je-li třeba, způsob, jak se má vykonávati
právo zamítací. Potom vytáhne vždy
jeden lístek z osudí a přečte jméno
porotce, ponechávaje oprávněným potřebný
čas k výkonu práva zamítacího.
(2) Prohlášení oprávněných
se děje při každém jednotlivém
jménu slovem "přijímám"
nebo "zamítám". Nejprve činí
prohlášení žalobce. Neučiní-li
oprávněný prohlášení dříve,
než bylo další jméno vytaženo z osudí,
pokládá se to za přijetí. Důvody
pro přijetí nebo zamítnutí se nesmějí
uváděti.
(3) Jakmile předseda vytáhl další
jméno nebo prohlásil, že porota je sestavena,
nemohou strany své prohlášení změniti.
(4) Když bylo vytaženo dvanáct nezamítnutých
porotců nebo když v osudí zbývá
jen tolik lístků, kolik je třeba k doplnění
počtu porotců na dvanáct, prohlásí
předseda, že porota je sestavena.
(1) Lze-li očekávati, že hlavní
přelíčení bude trvati delší
dobu, může předseda ustanoviti, že se
přibere potřebný počet porotců
náhradníků a že se vylosuje o tolik
porotců více než dvanáct. Náhradníky
jsou ti, jejichž jména předseda vytáhl
z osudí naposledy.
(2) V tomto případě zmenšuje
se poměrně počet přípustných
zamítnutí.
(3) Náhradníci nastupují na místo
porotců, kterým něco zabránilo účastniti
se celého hlavního přelíčení,
v pořadí, jak byli vylosováni.
Má-li se téhož dne konati hlavní přelíčení
v několika trestních věcech, může
porota, sestavená pro první věc, zůstati
v činnosti i pro další věci, souhlasí-li
výslovně ti, kdo mají právo zamítati
porotce.
(1) Když byla porota sestavena, zvolí si
porotcové v tajném sedění poroty prostou
většinou hlasů ze svého středu
vrchního porotce. Nedosáhne-li se většiny,
vykoná se volba užší. Při rovnosti
hlasů rozhoduje los. Volbu řídí předseda
porotního soudu.
(2) Vrchní porotce je mluvčím
poroty a řídí porady a hlasování
porotců, nestanoví-li zákon jinak.
(1) Když porotci zaujali svá místa
v pořádku, ve kterém byla jejich jména
vytažena z osudí, zahájí se hlavní
přelíčení vyvoláním
věci.
(2) Předseda se otáže obžalovaného
na jeho osobní poměry, poučí ho, že
nemá sice povinnost vypovídati, že však
odepření výpovědi nezdrží
trestní řízení a že se tak může
připraviti o svou obranu, a napomene ho, aby pozorně
sledoval obžalobu, jež bude čtena, i průběh
líčení.
(1) Nato vezme předseda porotce do slibu. Předtím
je poučí o jejich povinnostech a významu
slibu, který mají učiniti. Vyzve je, aby
povstali, a přečte jim tuto formuli slibu:
"Slibuji na svou čest a svědomí, že
se budu při svém rozhodování říditi
jen zákonem, že budu hlasovati podle svého
nejlepšího svědomí a přesvědčení,
že se nebudu před svým výrokem domlouvati
o projednávané věci s nikým než
se svými spoluporotci, že se nedám svésti
přízní ani nepřízní,
strachem ani škodolibostí a že zachovám
přísnou mlčenlivost o obsahu porady a hlasování
soudu."
(2) Poté porotcové i náhradníci
jsou předsedou jednotlivě vyvoláni a vykonají
do jeho rukou slib podáním ruky a slovy: "Tak
slibuji."
(1) Po vyvolání svědků
a znalců se koná další řízení
podle předpisů platných o hlavním
přelíčení před sborovými
soudy první stolice. Každý porotce obdrží
stejnopis žalobního výroku.
(2) Po přečtení obžaloby
poučí předseda porotce o zákonných
znacích trestného činu, který je předmětem
obžaloby, i o významu právních pojmů
vyskytujících se v obžalobě (právní
poučení). Změní-li nebo rozšíří-li
se obžaloba, předseda právní poučení
podle potřeby doplní.
(3) Toto poučení předsedy nesmí
nikdo přerušovati ani rozebírati. Na žádost
strany se však zapíše v protokole část
daného poučení vztahující se
na právní otázku, kterou strana označí.
(4) Členové soudního sboru i poroty,
nevyjímajíc náhradníky, mají
právo, když jim předseda k tomu udělil
slovo, dávati otázky každému, kdo je
vyslýchán.
(5) Porota může navrhovati, aby se provedly
určité důkazy nebo objasnily určité
skutečnosti. Za tím účelem může
každý porotce kdykoliv žádati za přerušení
jednání, aby se porota mohla poraditi a usnésti
o návrhu, který má býti učiněn,
po případě nahlédnouti do spisů.
O takových návrzích rozhodne soudní
sbor po slyšení obou stran.
(1) Zemře-li obžalovaný, nařídí-li
president republiky, uživ svého práva udíleti
milost v trestních věcech, aby se trestní
řízení zastavilo, nebo upustí-li žalobce
od obžaloby, zastaví soudní sbor trestní
řízení usnesením, aniž se dotáže
poroty.
(2) Vyjde-li v hlavním přelíčení
najevo, že trestnost činu, který je předmětem
obžaloby, je hledíc k věku obžalovaného
vyloučena nebo zanikla promlčením, že
se stíhání činu podle zákona
nepřipouští nebo že chybí obžaloba
podle zákona potřebná, zprostí soudní
sbor obžalovaného, vyslechna dříve žalobce,
soukromého účastníka (poškozeného)
a obžalovaného, aniž se dotáže poroty.
(1) Nerozhodne-li soudní sbor, aniž se
dotáže poroty (§ 41), usnese po skončeném
průvodním řízení, vyslechna
návrhy obou stran, otázky, které se mají
dáti porotě. Usnesené otázky podepíší
předseda a zapisovatel.
(2) Otázky se pod zmatečností
přečtou. Jeden stejnopis otázek se odevzdá
každému porotci, po jednom stejnopise obdrží
též žalobce a obhájce. Na žádost
strany nebo porotce může předseda přerušiti
jednání na přiměřenou dobu
k prozkoumání otázek.
(3) Obě strany i porotci mají právo
upozorniti na vady otázek a navrhnouti, aby stanovené
otázky byly změněny, aby některé
otázky byly vynechány nebo aby byly dány
ještě další otázky. O přednesených
námitkách a návrzích rozhodne soudní
sbor.
(4) Změní-li se nebo vynechá-li
se některá otázka nebo dá-li se ještě
další otázka, přečtou se otázky
po podepsání předsedou pod zmatečností
znova. Ustanovení odstavce 2, věty druhé
a třetí platí obdobně.
(1) Otázky je dáti tak, aby bylo možné
na ně odpověděti pouze slovem ano či
ne.
(2) Je-li několik obžalovaných nebo
jde-li o několik trestných činů, buďtež
otázky dány stran každého obžalovaného
a stran každého trestného činu zvláště.
(3) Dává-li se otázka jen pro
případ, že by na některou předcházející
otázku bylo odpověděno kladně (otázka
dodatečná) nebo záporně (otázka
náhradní), uvede se to výslovně.
(1) Hlavní otázkou se táže
soud, je-li obžalovaný vinen, že se dopustil
činu, který je předmětem obžaloby
(původní nebo pozměněné).
(2) Čin se označí jednak uvedením
skutečností, zejména místa, času
a předmětu, pokud toho je třeba k přesnému
určení činu, jednak uvedením jeho
zákonných znaků, pokud nejsou nahrazeny skutečnostmi.
(1) Je-li výsledky přelíčení
napověděna možnost, že tu je skutečnost,
která by vedla k právnímu posouzení
činu odchylnému od obžaloby (původní
nebo pozměněné), má se dáti
porotě otázka k tomu směřující.
(2) Mělo-li by se při takovém
odchylném posuzování činu užíti
přísnější sazby trestní,
dá se tato otázka napřed jako otázka
hlavní. Je-li v takovém případě
toho třeba pro přípravu žaloby nebo
obrany, hlavní přelíčení se
odročí.
(1) Je-li výsledky přelíčení
napověděna možnost, že tu je skutečnost,
která by vylučovala trestnost činu nebo způsobila
její zánik, má se porotě dáti
otázka k tomu směřující, ač
nejde-li o případ, kde soudní sbor má
rozhodnouti, aniž se dotáže poroty (§ 41).
(2) Na okolnosti přitěžující
a polehčující dávají se otázky,
jen je-li s nimi spojena jiná trestní sazba. Zda
byl obžalovaný již odsouzen nebo potrestán,
rozhoduje soudní sbor.
(3) Porotě se dává také
otázka o tom, byl-li čin spáchán z
pohnutky nízké a nečestné, nebo zda
jsou tu podmínky uvedené v § 1, odst. 1 zákona
ze dne 16. července 1931, č. 123 Sb., o státním
vězení.
Za tím účelem, aby zákonný
znak uvedený v některé otázce byl
rozveden na skutečnosti, jejichž možnost byla
napověděna výsledky přelíčení,
dá soud pro případ kladné odpovědi
na tuto otázku k návrhu stran pomocnou otázku.
(1) Dává-li se obžalovanému,
který je stíhán veřejnou žalobou,
při hlavním přelíčení
za vinu jestě jiný trestný čin, než
který je předmětem původní
obžaloby, a stíhá se rovněž veřejnou
žalobou, může se dáti porotě otázka
též o tomto činu.
(2) Svolení obžalovaného k této
otázce je třeba jen tehdy, je-li to čin trestný
podle přísnějšího zákona,
než čin, který je předmětem původní
obžaloby. Nesvolí-li obžalovaný, nebo
je-li třeba pečlivější přípravy,
zejména pokud jde o obranu obžalovaného, řízení
o činu nově přibyvším se vyloučí
k oddělenému projednání a žalobci
se vyhradí nejpozději v konečném rozhodnutí
o činu, který je předmětem původní
obžaloby, stíhání pro čin nově
přibyvší.
Když byly otázky stanoveny, následují
závěrečné řeči žalobce,
soukromého účastníka (poškozeného),
obžalovaného a obhájce. Tyto řeči
se mají omeziti na to, co je předmětem otázek
daných porotě.
(1) Po skončených řečech
stran zjistí a opraví předseda závažné
nesprávnosti, které se snad v některé
řeči vyskytly, stran výpovědi obžalovaného,
svědků nebo znalců, obsahu přečteného
spisu nebo výsledku jiného důkazu. Při
tom nesmí však projeviti své mínění
o hodnotě důkazu, o který jde.
(2) Poté vyloží předseda
porotcům význam otázek jim daných;
při tom opakuje a doplní své právní
poučení (§ 40, odst. 2), ukáže-li
se toho potřeba.
(3) Pak se otáže předseda porotců,
přejí-li si ještě dalšího
poučení, a udělí je, vznese-li některý
porotce takovou žádost.
(4) O závěrečném výkladu
předsedy platí ustanovení § 40, odst.
3.
(1) Rozhodování se může účastniti
jen porotce, který byl nepřetržitě přítomen
celému hlavnímu přelíčení.
(2) Porota se odebere s předsedou a zapisovatelem
do poradní síně jim vykázané.
Zároveň se učiní opatření,
aby se obžalovaný vzdálil ze soudní
síně.
(3) Porotci nesmějí, dokud neučinili
svůj výrok, opustiti poradní síň
a bez povolení předsedy nesmí také
nikdo do ní vstoupiti. Porotcům je zakázán
i jakýkoliv styk s jinými osobami. Tomu, kdo přestoupí
tyto zákazy, může soudní sbor uložiti
pořádkový trest (§ 22).
(4) Při hlasování porotců
nesmí býti pod zmatečností nikdo jiný
přítomen.
(1) Poradu porotců řídí
předseda. Při tom nesmí však projeviti
své mínění o hodnotě provedených
důkazů.
(2) Před započetím porady připomene
předseda porotcům vykonaný slib.
(3) Žádá-li alespoň pět
porotců, aby otázky byly změněny,
aby některé otázky byly vynechány
nebo aby byly dány ještě další
otázky, rozhodne o tom soudní sbor, když bylo
opět zahájeno hlavní přelíčení
a byly o tom vyslechnuty obě strany.
(4) Uzná-li předseda za potřebné
změniti nebo doplniti právní poučení,
má k tomu přibrati žalobce a obhájce.
Ustanovení § 40, odst. 3 platí také
zde.
(1) Když byla porada porotců skončena,
opustí předseda a zapisovatel poradní síň
a vrchní porotce dá porotcům hlasovati zvláště
o každé jednotlivé otázce.
(2) Všichni porotci jsou povinni hlasovati. Hlasují
v pořadí, ve kterém byla jejich jména
vytažena z osudí. Hlasování je tajné.
(3) Vrchní porotce sčítá
hlasy a poznamená poměr hlasů vedle každé
otázky.
(4) Výrok poroty podepíše vrchní
porotce. Opravy se musí provésti tak, aby původní
zápis zůstal čitelný; opravy podepíše
rovněž vrchní porotce.
(1) Ke kladné odpovědi na otázku
hlavní a na otázku náhradní je potřebí
většiny dvoutřetinové.
(2) Stejné většiny je potřebí
k takové odpovědi na každou jinou otázku,
která má za následek uznání
obžalovaného vinným nebo jeho odsouzení
podle přísnější trestní
sazby. To platí také o otázce, zda čin
byl spáchán z ponutky nízké a nečestné.
(3) V každém jiném případě
rozhoduje prostá většina, a jsou-li hlasy počtem
sobě rovny, mínění obžalovanému
příznivější.
(1) Po hlasování porotců se porota
vrátí do soudní síně.
(2) Na vyzvání předsedy oznámí
vrchní porotce za nepřítomnosti obžalovaného
výrok poroty tím způsobem, že po úvodních
slovech "porotci odpověděli na otázky
jim dané podle slibu a svědomí takto",
přečte, a to pod zmatečností za přítomnosti
všech porotců, otázky a hned po každé
z nich výrok poroty o ní učiněný.
Potom odevzdá otázky s výrokem poroty předsedovi
a soudní sbor se odebere k poradě, aby prozkoumal
výrok poroty.
(1) Shledá-li soudní sbor, že výrok
poroty je nejasný, nebo neúplný nebo že
odporuje sám sobě, usnese se po slyšení
žalobce a obhájce, že porota má svůj
výrok opraviti.
(2) V takovém případě se
koná nová porada a hlasování porotců.
Ustanovení §§ 51 až 53 platí zde
obdobně.
(3) Odpovědi na otázky, jichž se
oprava netýká, nesmí porota měniti.
(4) Ukáže-li se při jednání
o vadách výroku žádoucím změniti
nebo doplniti otázky, má se o tom usnésti
soudní sbor vyslechna žalobce a obhájce.
(5) Trvá-li porota na vadném výroku
přesto, že toto řízení bylo zavedeno
po dvakráte pro touž vadu, rozhodne soudní
sbor, zda se věc odkazuje k projednání před
jinou porotu v příštím porotním
období. Proti tomuto rozhodnutí není opravného
prostředku.
(1) Je-li soudní sbor jednomyslně toho
mínění, že se porota zmýlila
v odpovědi na otázku, na které závisí
rozhodnutí o tom, má-li býti obžalovaný
odsouzen či zproštěn, odkáže, neuváděje
jiných důvodů, věc usnesením
k projednaní před jinou porotu v příštím
porotním období.
(2) Strany nemají práva navrhovati takové
usnesení. Proti němu není opravného
prostředku.
(3) Je-li několik obžalovaných nebo
jde-li o několik trestných činů, omezí
soudní sbor svůj výrok podle odstavce 1 na
toho obžalovaného a ten trestný čin,
jehož se omyl podle jeho mínění týká.
(4) Předsedou nového hlavního
přelíčení nesmí býti
pod zmatečností žádný soudce,
který se zúčastnil prvního hlavního
přelíčení.
(5) V novém hlavním přelíčení
nemůže věc pro odpověď na touž
otázku býti opětně odkázána
jiné porotě.