A. V rámci plánované reformy přímých
daní podle vládního programu předkládá
se návrh zákona o zemědělské
dani upravující zdanění zemědělců.
Podle vládního programu jest zemědělská
daň jednou ze čtyř daní z pracovního
důchodu, jež má zahrnouti u zemědělců
dosavadní přímé daně a daň
z obratu.
Důchod zemědělce, t. j. osoby obdělávající
půdu ve vlastní režii, se skládá
ze dvou složek. V prvé řadě je to důchod
z práce zemědělcovy a za druhé důchod
z kapitálu. Podíl pracovního důchodu
na celkovém důchodu zemědělce klesá
s rostoucí velikostí zemědělského
závodu. Kapitálový důchod lze rozložiti
na dvě části, a to na vlastní důchod
kapitálový (pozemková renta), a na podnikatelský
zisk.
V dosavadním daňovém systému byla
pozemková renta a podnikatelský zisk zemědělce
postiženy daní pozemkovou jako daní výnosovou.
Pozemková daň, jež patří k nejstarším
daním vůbec, byla vyměřována
na podkladě pozemkového katastru, t. j. soupisu
veškeré půdy.
Katastry, původně primitivní, se postupem
doby zdokonalovaly. V našich zemích takovým
lepším soupisem je t. zv. "první berní
rolla" z r. 1654, obsahující soupis poddanských
usedlostí, povinných kontribucí; jejich výnos
byl zjištěn přiznáními stran
a odhadem. Tato rolle (cadastrum rollare) je tedy soupisem půdy
poddanské (rustikální, selské), neboť
jen ta byla tehdy dani podrobena, naproti půdě vrchnostenské
(dominikální, panské), která dani
podrobena nebyla a proto také nebyla sepisována.
V dalším vývoji mají podobný
ráz pozdější katastry: druhá
berní rolla z r. 1684, třetí berní
rolla z r. 1747, čtvrtá berní rolla z r.
1757 (tereziánský katastr), josefinský katastr
z r. 1789 a spojený katastr tereziánsko-josefinský
z r. 1790. Teprve pro sestavení josefinského katastru,
který již obsahuje veškerý soupis pozemků
(dominikálních i rustikálních), byly
výměry pozemků úředně
zjišťovány přímým měřením
v přírodě, ovšem pro spěšnost
prací jen velmi primitivním způsobem. Všechny
dřívější katastry spočívají
jen na komisionálních odhadech a na přiznáních
stran.
Založení přesného a novým dobám
plně vyhovujícího katastru na vědeckém
základě bylo nařízeno cís.
patentem z 23. července 1817 (č. 162 sb. zák.
pol.), o zavedení nového systému pozemkové
daně. Tento katastr byl vybudován na podkladě
podrobného a přesného zaměření
a zmapování všech pozemků (původní
katastrální měření) a stanovení
jejich čistého výnosu (původní
katastrální vceňování), který
pak sloužil za základ předpisu daňového.
Takto vyhotovený katastr jest obecně znám
jako "katastr stálý či stabilní",
neboť se předpokládalo, že je konečnou
fází všech dosavadních snah po uspořádání
podkladů pro vyměřování pozemkové
daně a že nebude už nikdy třeba tak nákladné
dílo znovu opatřovati. Bylo proto nařízeno
také jeho udržování (evidence) ve stálem
souladu se skutečným stavem, ovšem jen v úzkých
rozměrech. Tato nedostatečná evidence a velký
hospodářský rozmach kolem polovice 19. století
však způsobily hned v začátcích
zastarání katastrálních operátů,
takže tyto se v brzku velmi rozcházely se skutečností.
Vedle toho se ukazovala stále větší
potřeba, aby pro zajištění nemovitého
vlastnictví a práv s tímto vlastnictvím
spojených byly založeny nové pozemkové
knihy na podkladě správných map. To vše
vedlo k tzv. reambulaci katastru podle zákona č.
88/1869, kterou byl stabilní katastr, zvaný od té
doby "katastr daně pozemkové", jednorázově
uveden do souladu se skutečností. Podle téhož
zákona byly nově upraveny předpisy o pozemkové
dani a provedeno nové t. zv. všeobecné katastrální
vcenění všech pozemků, jejichž
výsledky zapsané v reambulovaném katastru
sloužily nadále (od r. 1882) za podklad daňového
předpisu. Reambulovaný katastr sloužil také
za hlavní pomůcku při zakládání
nových veřejných knih (pozemkových,
železničních, zemských desk).
Tento katastr byl pak podle zákona č. 83/1883 pečlivě
veden ve stálém souladu se skutečností
(evidence katastru daně pozemkové) a podle zákona
č. 121/1896 revidován (revidovaný katastr
daně pozemkové), zejména pokud jde o provádění
změn ve vzdělávání pozemků.
Ke konci minulého století se stále více
ukazovala potřeba přesného vyměřování
zemského povrchu také pro jiné účely
veřejného i soukromého života než
jen daňové, zejména pak pro technická
projektování, podnikání a pod. Nestačily-li
katastrální mapy dosavadní přesností
nebo měřítkem, byly nahrazovány mapami
novými, vyhotovenými ve větším
měřítku na podkladě nového
přesnějšího vyměřování.
Československá republika, která převzala
katastrální zařízení z bývalého
Rakousko-Uherska, upravila záležitosti pozemkového
katastru a jeho služby katastrálním zákonem
č. 177/1927 Sb., který lze považovati za nejmodernější
ve světě. Při tom již pamatovala na
demokratické naše zařízení a
svěřila všecko rozhodování, pokud
nejde o ryze technickoměřické práce,
lidu v t. zv. katastrálních komisích, kde
pouze předsedou je katastrální měřický
úředník a všichni ostatní členové
jsou zástupci lidu (obcí, držitelů a
občanstva vůbec). Katastrální zákon
ve svém § 3 také zdůraznil, že
pozemkový katastr kromě původního
účelu (podklad pro vyměřování
pozemkové daně, zakládání,
vedení a obnovování veřejných
knih) má vyhověti také všem ostatním
potřebám veřejné správy, zejména
zajištění držby, převodu nemovitostí,
reálnímu úvěru, pracím kartografickým,
výškopisným, technickému podnikání,
účelům statistickým, hospodářským,
vědeckému badání, ochraně památek
a pod.
Vcenění pozemků, které v době
reambulace katastru (1869) velmi přesně odpovídalo
tehdejším hospodářským, výrobním
a výnosovým poměrům, nelze dnes již
pokládati za absolutně správné měřítko
pro hodnocení pozemků. Výnosnost pozemků
od doby reambulace doznala změn jak vlivy hospodářskými
(na př. intensivnější způsob
hospodaření používáním
strojených hnojiv a mechanisací zemědělské
práce, pěstování nových kultur
a zušlechťování kultur původních,
rozvoj zemědělského průmyslu, dopravních
prostředků a pod.), tak i vlivy jinými, na
př. změnou klimatických poměrů
v určitých oblastech a pod. Všeobecně
bylo by lze říci, že výnosnost všech
pozemků se proti poslednímu vcenění
zvýšila. Při tom výnosnost pozemků
zapsaných v katastru s nízkým katastrálním
výtěžkem se zvýšila poměrně
více než výnosnost pozemků s vysokým
katastrálním výtěžkem. Přesto
však i dnes jest katastrální výtěžek
relativně nejspolehlivějším měřítkem
výnosnosti pozemků při jejich vzájemném
srovnávání.
Veškerý důchod zemědělce (důchod
pracovní i kapitálový) byl pak v systému
přímých daní podroben globální
dani důchodové. Vzhledem k povaze daně důchodové,
jako daně postihující skutečně
docílený důchod za určité období,
měl býti i důchod zemědělce
každoročně individuelně zjišťován.
Poněvadž takovéto zjišťování
by bylo velmi obtížné, zvláště
u drobných zemědělců, kteří
o svém hospodaření pravidelně žádných
záznamů nevedou, stanovil zákon o přímých
daních, aby tam, kde tento důchod nelze zjistit
výpočtem, bylo pro jeho odhad použito průměrů
úředně stanovených (viz § 327,
odst. 1 zák. o př. d.).
V případech, kdy výnos kapitálu (pozemková
renta) a výnos podnikatelský byly rozděleny
mezi různé subjekty (na př. zemědělské
hospodářství provozuje pachtýř),
byl postižen za určitých podmínek výtěžek
ze zemědělského podniku všeobecnou daní
výdělkovou.
V rámci celého daňového systému
byl zemědělec povinen platiti z dodávek včetně
vlastní spotřeby a výkonů daň
z obratu. U drobných zemědělců (s
výměrou do 50 ha) byla tato daň paušalována
a vybírala se rovněž na podkladě katastrálního
výtěžku. Podkladem však nebyl katastrální
výtěžek konkrétního zemědělského
hospodářství, nýbrž průměrný
katastrální výtěžek celého
katastrálního území. Zároveň
s paušálem daně z obratu u drobných
zemědělců byla vybírána paušální
částka za daň z masa z domácích
porážek vepřů a ovcí s výjimkou
chovatelů dobytka, kteří provozují
živnost řeznickou, uzenářskou nebo hostinskou.
Tato částka činí 4 Kčs za každý
hektar obhospodařovaných rolí a luk.
B. Nový systém přímých daní
nezná rozdělení na skupinu jednotlivých
daní výnosových a na globální
daň důchodovou. Rozděluje daně podle
toho, jaký podíl připadá práci
poplatníkově na tvorbě jeho důchodu.
S tohoto hlediska rozeznává daň z pracovního
důchodu, t. j. důchodu, kde práce je hlavním
a rozhodujícím činitelem při jeho
tvorbě, dále daň podnikovou a konečně
daň z bezpracných důchodů. Zemědělská
daň pak patří do kategorie daně z
pracovního důchodu. Při tom nutno znovu zdůrazniti,
jak již bylo uvedeno shora, že při tvoření
důchodu ze zemědělského hospodářství
malé nebo střední velikosti je práce
sice hlavním nikoli však jediným činitelem;
vedle ní mají na celkový důchod ze
zemědělského hospodářství
vliv i další okolnosti, jako je majetek investovaný
v zemědělském hospodářství,
vlivy přírodní a pod.
Osnova zákona o zemědělské dani je
vybudována na těchto zásadách:
1. Poněvadž jde o daň z pracovního důchodu,
jsou subjektem daně osoby, u nichž možno pojmově
mluviti o práci, tedy osoby fysické. Při
tom mohou fysické osoby provozovati zemědělské
hospodářství jako jednotlivci na vlastní
účet nebo ve sdružení na společný
účet. V obou případech se ovšem
vyžaduje, aby osoby v zemědělském hospodářství
trvale pracovaly.
2. Souhlasně s připravovanou úpravou pozemkové
držby zahrnuje osnova do zdanění zemědělskou
daní pouze taková zemědělská
hospodářství, jejichž výměra
nepřesahuje 50 hektarů.
3. Zemědělská dan se nebude vyměřovati
z důchodu zjišťovaného u jednotlivých
poplatníků individuelně. Je vybudována
jako paušální daň na podkladě
průměrných výnosů. Poněvadž
na výši výnosu zemědělského
hospodářství mají rozhodný
vliv výrobní oblast, v níž leží
hospodářství, jeho celková výměra
a katastrální výtěžek pozemků
k němu patřících, jsou tyto skutečnosti
rozhodné též pro stanovení výše
daňové sazby, jež byla na podkladě uvedených
průměrných výnosů vypočtena.
Poněvadž zemědělská daň
vedle těchto objektivních znaků musí
jako daň z pracovního důchodu přihlížeti
také k osobním a rodinným poměrům
poplatníkovým, jsou také tyto poměry
respektovány při stanovení výsledné
daňové povinnosti.
4. Výnos zemědělského hospodářství
je zpravidla výsledkem činnosti pracovní
jednotky, kterou v nejobvyklejších případech
tvoří manželé. Na celkovém důchodu
se tedy podílí jak manžel tak i manželka.
Jako se důchod z pracovního poměru (mzda)
plynoucí manželce zdaňuje u ní samostatně
daní ze mzdy, aniž se sčítá se
mzdou manžela, byla tato zásada provedena i u daně
zemědělské. Stalo se tak tím způsobem,
že výnos zemědělského hospodářství
byl půlen mezi manžela a manželku a na každou
polovinu byla vypočtena daň zásadně
podle sazeb daně ze mzdy. Výsledná daň
uvedená v tabulkách je pak součtem daní
připadajících na obě poloviny. Proto
bylo nutno v osnově zavésti přirážku
k takto stanovené daňové sazbě pro
ty případy, kdy výjimečně provozovatelem
zemědělského hospodářství
není manželská dvojice a zemědělské
hospodářství se provozuje na vlastní
účet jednotlivé fysické osoby (srov.
zvláštní část důvodové
zprávy k § 11, a naopak zase srážku s
takto stanovené daně v těch případech,
kdy se zemědělské hospodářství
provozuje na společný účet více
než dvou fysických osob (srov. zvláštní
část důvodové zprávy k §
12).
5. Průměrné výnosy zemědělského
hospodářství (viz shora pod č. 3)
byly zjištěny pro zemědělská
hospodářství, jež pěstují
obvyklé zemědělské plodiny (obiloviny,
okopaniny, pícniny). Výnos z pozemků, na
nichž se pěstují zvláštní
kultury, (uvedené v § 9 - vinná réva,
chmel, tabák, paprika a pod.) neodpovídá
však zmíněnému průměrnému
výnosu. Bylo proto nutno nějakým způsobem
vyjádřiti vyšší výnos z
pěstování těchto kultur ve srovnání
s výnosem docilovaným při pěstování
obvyklých plodin. Osnova řeší tuto skutečnost
tím způsobem, že pozemky, na nichž se
pěstují zvláštní kultury, započítává
do celkové výměry všech pozemků
nikoli podle jejich skutečné výměry,
nýbrž násobkem jejich výměry,
který vystihuje jejich skutečnou vyšší
výnosnost ve srovnání s pozemky ostatními.
6. Aby byla zajištěna součinnost též
laického živlu při vyměřování
zemědělské daně, zřizují
se podle osnovy zemědělské daňové
komise (místní, okresní a ústřední).
Osnova jim přiznává rozhodování
o určitých okolnostech, které mají
vliv na vyměření daně.
Konečně pak všeobecnou zásadou uloženou
již vládním programem, jež byla sledována
též při sdělávání
osnovy, jest, aby zákon byl co nejjednodušší
tak, aby jeho provádění nečinilo obtíží
ani poplatníkům ani finanční správě.
C. Osnova zákona o zemědělské dani
postihne značný počet poplatníků.
Podkladem pro vyměření zemědělské
daně bude více než 99.5% z celkového
počtu všech zemědělských závodů
(cca 1,400.000) s více než 92% výměry
vší zemědělské půdy (cca
7,770.000 ha). Jak jsou zemědělské závody
rozděleny podle velikosti a kolik zemědělské
půdy se obhospodařuje v jednotlivých velikostních
skupinách, se podává z této tabulky
(uvedeno v procentech podle stavu z roku 1946):
Pokud jde o výnos zemědělské daně,
nutno míti na zřeteli, že tato daň postihne
pouze malé a střední zemědělce
a sleduje spravedlivé zdanění jejich pracovního
důchodu a nikoliv účele pouze fiskální.
Je přirozené, že daň, která sleduje
převážně zdanění pracovního
důchodu, jímž je z největší
části důchod malého zemědělce,
a má určité prejudice ve vydaném již
zákoně o dani ze mzdy, bude míti výnos
nižší než daně, které zemědělci
dosud platili.
Podle navržené osnovy bylo by lze odhadnouti výnos
zemědělské daně asi na 340,000.000
Kčs, výnos dosavadních daní (pozemkové,
důchodové a z obratu), pokud jde o zemědělská
hospodářství, jež nebudou podléhati
zemědělské dani, asi na 80,000.000 Kčs
(po valorisaci pozemkové daně navržené
v § 39 osnovy), tedy celkem asi na 420,000.000 Kčs.
Proti předpokládaným rozpočtovým
příjmům na rok 1948 na dosavadní dani
pozemkové, z obratu, paušálu za daň
z masa a dani důchodové (s výjimkou daně
pozemkové jsou příjmy pouze odhadnuty) v
částce asi 900,000.000 Kčs jevil by se úbytek
cca 480,000.000 Kčs, t. j. asi 53%.
Zemědělská daň jako jedna ze čtyř
daní z pracovního důchodu zdaňuje
v prvé řadě důchod z práce
zemědělcovy (srov. všeobecnou část
důvodové zprávy). Proto podléhají
této dani pouze fysické osoby (§ 1, odst. 1),
a to buď jako jednotlivci (§ 1, odst. 2), provozují-li
zemědělské hospodářství
na vlastní účet, nebo všechny společně
(§ 1, odst. 3), provozují-li zemědělské
hospodářství společně na vlastní
účet. Z téhož důvodu se navrhuje,
aby zemědělské dani podléhaly pouze
osoby provozující zemědělské
hospodářství ve výměře
nejvýše do 50 ha všech pozemků s katastrálním
výtěžkem. Zemědělské dani
nepodléhá zemědělec, jehož zemědělské
hospodářství tuto hranici, třeba jen
přechodně a po část roku, překročilo;
jedinou výjimku připouští § 20,
odst. 3.
Podmínkou, aby zemědělec podléhal
zemědělské dani, jest, aby v zemědělském
hospodářství pracoval trvale, t. j. nepřetržitě
po celou dobu provozování zemědělského
hospodářství v rozhodném roce. Pouze
občasná nebo sezónní práce
nestačí. Při tom však provozování
zemědělského hospodářství
nemusí býti ani jeho jediným, ani hlavním
zaměstnáním a proto nemusí býti
zemědělec v zemědělském hospodářství
plně zaměstnán, ovšem pouze za předpokladu,
že nezaměstnává cizí osoby. Zaměstnávání
cizích osob v zemědělském hospodářství
není na újmu povinnosti k zemědělské
dani pouze tehdy, jestliže zemědělec v zemědělském
hospodářství nejen trvale pracuje, ale je
v něm i plně zaměstnán a přesto
nestačí na všechny práce. Úlevy
z těchto podmínek stanoví druhá věta
odstavce 2. Cizími osobami nejsou příslušníci
domácnosti (§ 13).
Stejné podmínky i úlevy platí v případech,
kdy zemědělské hospodářství
provozuje více fysických osob společně
na vlastní účet. Zákon stanoví
domněnku (vyvratitelnou), že manželé (druh
a družka) provozují zemědělské
hospodářství společně na vlastní
účet.
Zemře-li provozovatel zemědělského
hospodářství, odsunují se právní
účinky úmrtí až do dne odevzdání
(rozdělení) pozůstalosti za předpokladu,
že zemědělské hospodářství
se provozuje na účet nebo spoluúčet
neodevzdané (nerozdělené) pozůstalosti.
Podle tohoto ustanovení je zemědělským
hospodářstvím jen takový souhrn majetkových
předmětů a práv sloužících
zemědělství, lesnictví nebo hospodářství
rybničnímu jako hlavnímu účelu,
které dohromady tvoří hospodářský
celek. Tento znak byl vytýčen z těchto důvodů:
a) Především bylo úmyslem zabrániti
daňovému úniku, k němuž by jinak
mohlo dojíti tím, že by každá z
osob, provozující zemědělské
hospodářství v části zemědělského
podniku, mohla tvrditi, že podléhá zemědělské
dani pouze co do výměry pozemků, které
sama obhospodařuje, třebaže výměra
celého zemědělského podniku přesahuje
hranice v osnově uvedené.
b) Zemědělské dani mají býti
podrobeny výnosy všech majetkových předmětů
a práv, pokud je jich třeba k provozu zemědělského
hospodářství. Za takovéto předměty
a práva však nepokládá osnova účasti
na kapitálových společnostech, cenné
papíry a úsporné vklady, takže výnosy
z uvedených majetkových předmětů
nejsou postiženy zemědělskou daní.
Pod pojem zemědělského hospodářství
podle odstavce 1 zahrnují se na př. též
domovní zahrádky, neboť pěstování
květin, zeleniny, ovocného stromoví a pod.
je také zemědělstvím. Ustanovení
odstavce 2 má za účel zabrániti tomu,
aby jeden a týž podmět netvořil dva
samostatné celky z jediného hospodářství
proto, aby takto rozdělená hospodářství
byla předmětem zemědělské daně.
Ustanovení v tomto paragrafu normovaná byla převzata
z ustanovení §§ 47 a 50 zákona o přímých
daních.
Poněvadž zemědělská daň
má postihnouti v prvé řadě důchod
z práce zemědělcovy, nesleduje osnova vůbec
právní poměr provozovatele k provozovanému
zemědělskému hospodářství.
Je tedy nerozhodné, je-li provozovatel vlastníkem
nebo pachtýřem zemědělského
hospodářství či provozuje-li je (ovšem
na vlastní nebo společný účet)
na základě jiného právního
poměru.
Ustanovení tohoto paragrafu sleduje ochranu provozovatelů
drobných zemědělských hospodářství,
kteří se sdružují k společnému
provozování ve svépomocná sdružení.
Výhody požívají pouze zemědělci,
kteří trvale v zemědělském
hospodářství pracují a i jinak vyhovují
podmínkám uvedeným v §§ 1 až
4 a kteří se sdružují v útvar
s neuzavřeným počtem členů.
Poněvadž zemědělská daň
se má vyměřovati samostatně za každý
kalendářní rok, posuzují se všechny
skutečnosti pro vyměření rozhodné
podle poměrů roku, za který má býti
zemědělská daň vyměřena.
Daň uvedená v tabulkách platí zásadně
pro zdanění nejobvyklejších případů,
t. j. pro ty případy, kdy zemědělské
hospodářství provozují manželé.
V těchto případech jest důchod plynoucí
ze zemědělského hospodářství
pravidelně tvořen prací obou manželů.
Daň byla stanovena tak, aby nebyla vyšší
než součet daní obou manželů, kdyby
každý z nich byl ze svého důchodu zdaněn
samostatně. Proto byl při výpočtu
daňové sazby výnos zemědělského
hospodářství půlen (viz všeobecnou
část této důvodové zprávy)
a na každou polovinu byla vypočtena daň zásadně
podle sazeb daně ze mzdy. Výsledná daň
uvedená v tabulkách jest pak součtem daní
připadajících na obě poloviny.
Poněvadž výnos zemědělského
hospodářství se nezjišťuje podle
osnovy individuelně podle skutečných poměrů
toho kterého zemědělského hospodářství,
bylo nutno pro určení výnosu zvoliti takové
charakteristické znaky, které mají přímý
vliv na jeho výši. Takovými znaky jsou: Výrobní
oblast, v níž zemědělské hospodářství
leží, celková výměra všech
pozemků s katastrálním výtěžkem
a průměrný katastrální výtěžek
zemědělského hospodářství.
Pro stanovení celkové výměry a průměrného
katastrálního výtěžku byl zvolen
stav k 30. červnu roku, za který se zemědělská
daň vyměřuje. Den 30. června byl zvolen
za rozhodný proto, že k tomuto dni, spadajícímu
téměř do sklizňové doby, pravidelně
nedochází ke změně v pozemkové
držbě. Proto také pravidelně zemědělec
sklízí z pozemků, jež k tomuto dni obhospodařuje.
Zemědělská daň není podkladem
pro vybírání samosprávných
přirážek.