Obecnými předpisy zmíněnými
v odstavci 1 jsou nyní ustanovení vládního
nařízení ze dne 21. října 1947,
č. 183 Sb., jímž se určují zemědělské
výrobní oblasti. Podle tohoto vládního
nařízení je nejmenší jednotkou,
rozhodnou pro zařazení do určité výrobní
oblasti, soudní okres. Skutečné výrobní
podmínky určité menší části
soudního okresu mnohdy neodpovídají výrobním
podmínkám oblasti, do níž byl okres
zařazen. K odstranění nesrovnalostí,
jež by tu mohly nastati, připouští odstavec
2, aby pozemky katastrálního území
byly zařazeny do té výrobní oblasti,
jejímž výrobním podmínkám
skutečně odpovídají.
Rozhodnou skutečností pro výši výnosu
zemědělského hospodářství
a tím i daně připadající na
zemědělské hospodářství
jest výrobní oblast, výměra a průměrný
katastrální výtěžek (srov. §
7). Na výši výnosu má však také
do značné míry vliv okolnost, jaké
kultury se na pozemcích, patřících
k zemědělskému hospodářství,
pěstují. Bylo proto nutno nějakým
způsobem vyjádřiti vyšší
výnos z pěstování určitých
kultur ve srovnání s výnosem docilovaným
při pěstování obvyklých plodin
v normálním polním hospodářství.
Osnova řeší tuto skutečnost tím
způsobem, že pozemky, na nichž se pěstují
kultury uvedené v § 9, odst. 1, započítává
do celkové výměry všech pozemků
- jež je jednou z okolností rozhodných pro
stanovení daně (§ 7, odst. 2) - nikoli podle
jejich skutečné výměry, nýbrž
násobkem jejich výměry, který vystihuje
jejich skutečnou vyšší výnosnost
ve srovnání s pozemky ostatními. Prakticky
to znamená, že zemědělské hospodářství
o skutečné výměře na př.
5 ha, na nichž se pěstuje některá z
kultur uvedených v § 9, odst. 1, posuzuje se daňově
jako zemědělské hospodářství
o výměře na př. 20 ha, čímž
právě se vystihne větší výnosnost
pěstované kultury. Přesáhne-li výměra
zemědělského hospodářství
touto úpravou hranici 50 ha, nemá to za následek,
že by takové hospodářství nepodléhalo
zemědělské dani (§ 1, odst. 1).
Osnova zvolila za jednu z rozhodných skutečností
průměrný katastrální výtěžek
zemědělského hospodářství
a nikoliv průměrný katastrální
výtěžek obecní nebo okresní,
aby byly vystiženy co nejpřesněji skutečné
poměry nejmenší jednotky, jež je podkladem
pro vyměření zemědělské
daně.
Ustanovení tohoto paragrafu je důsledkem zásady,
že při stanovení celkové výměry
všech pozemků s katastrálním výtěžkem
a jejich průměrného katastrálního
výtěžku se přihlíží
i k pozemkům věnovaným lesnictví.
Poněvadž skutečný výnos těchto
pozemků nedosahuje pravidelně předpokládaného
výnosu, bylo nutno umožniti snížení
daně v případech, kde by mohlo v důsledku
shora uvedené zásady dojíti k tvrdostem.
Jak bylo řečeno v důvodové zprávě
k § 7, jest daňová sazba uvedená v tabulkách
vypočtena pro zdanění manželů.
Provozuje-li zemědělské hospodářství
pouze jednotlivá fysická osoba, není zde
důvodu pro dělení výnosu na dvě
části; na druhé straně však musí
jednotlivec provozující zemědělské
hospodářství ve srovnání s
manžely provozujícími stejné hospodářství
zaměstnávati o jednu cizí sílu více,
která nahrazuje práci manželky, čímž
se výnos jeho hospodářství snižuje
o náklad na tuto cizí sílu. Za tohoto stavu
mělo by se pro zjištění daně
postupovati tak, že nerozdělený výnos
zemědělského hospodářství,
jenž byl vzat za podklad pro výpočet daně
pro manžely, by se měl snížit o náklad
na jednu cizí sílu a takto upravený výnos
by byl podkladem pro výpočet daně připadající
na jednotlivce. Tyto poměry vystihuje osnova pro zjednodušení
tím, že daň připadající
na manžely zvyšuje pro jednotlivce o 20%.
Z toho, co bylo řečeno shora k § 7 a k §
11 plyne, že v případech, kde zemědělské
hospodářství provozují společně
na vlastní účet více než dvě
fysické osoby (§ 1, odst. 3), by se mělo pro
zjištění daně postupovati tím
způsobem, že nerozdělený výnos
zemědělského hospodářství
by se zvýšil o náklad na cizí síly,
jejichž práci nahrazuje třetí a další
člen sdružení a takto upravený výnos
by se rozdělil na tolik dílů, kolik je plně
pracujících členů sdružení.
Součet daně (zásadně podle sazeb daně
ze mzdy) připadající na jednotlivé
díly by pak tvořil zemědělskou daň
pro sdružení. Tyto poměry vystihuje osnova
pro zjednodušení tím, že daň připadající
na manžely snižuje o 20% za třetí a o
10% za čtvrtou z osob, které provozují zemědělské
hospodářství společně na vlastní
účet a které jsou v něm trvale a plně
zaměstnány. Pro snížení daně
podle tohoto ustanovení neplatí výjimka uvedená
v § 1, odst. 2, větě druhé osnovy.
Ustanovení tohoto paragrafu byla převzata z ustanovení
§§ 7 a 8 zákona o dani ze mzdy s těmito
odchylkami:
1. Poněvadž v tabulkách připojených
k zákonu o zemědělské dani jsou uvedeny
pouze sazby daně, nikoli základ, z něhož
sazba byla vypočtena, bylo nutno slevy na příslušníky
domácnosti této skutečnosti přizpůsobiti
a poskytnouti je formou snížení daně
o pevné částky.
2. Na rozdíl od ustanovení § 8, odst. 3 zákona
o dani ze mzdy rozšiřuje osnova pojem zaopatření
v tom smyslu, že za zaopatření pokládá
též poskytování výměnku.
Tato odchylka byla pojata do zákona z toho důvodu,
aby se předešlo sporům, zda poskytování
výměnku jest posuzovati jako ekvivalent úplaty
za postoupené hospodářství, či
jako zaopatření ve smyslu § 13, odst. 9 osnovy.
Dále by zde bylo poznamenati ještě toto: Snížení
daně odpovídající slevě podle
§ 7, odst. 5, věty druhé zákona o dani
ze mzdy jest upraveno § 17 osnovy (viz důvodovou zprávu
k § 17).
Ustanovení § 7, odst. 5, věty prvé zákona
o dani ze mzdy má za účel zabrániti
tomu, aby se na téhož příslušníka
neposkytovala sleva jak manželovi, tak manželce. Ustanovení
§ 7, odst. 6 uvedeného zákona má pak
umožniti, aby sleva na příslušníky
domácnosti mohla býti poskytnuta manželce (družce).
Téhož účelu dosahuje ustanovení
poslední věty odstavce 8, § 13 osnovy, jež
jednak výslovně zabraňuje tomu, aby táž
osoba byla uznána za příslušníka
domácnosti u několika poplatníků a
při tom nevylučuje možnost, uznati ji za příslušníka
domácnosti u kteréhokoliv z poplatníků,
kteří v daném případě
přicházejí v úvahu. Je sice pravda,
že na rozdíl od daně ze mzdy budou subjektem
zemědělské daně zpravidla manželé
společně, avšak co do snížení
daně podle tohoto paragrafu nutno na ně hleděti
tak, jako kdyby zemědělské dani podléhal
zvlášť manžel a zvlášť
manželka (§ 17). Proto ustanovení odstavce 8,
poslední věty tohoto paragrafu dopadá i na
tyto případy vedle oněch případů,
kdy manžel provozuje zemědělské hospodářství
na vlastní účet a manželka rovněž
na vlastní účet provozuje jiné hospodářství
a jsou proto každý samostatně poplatníkem
zemědělské daně (§ 1, odst. 2).
Ustanovení těchto paragrafů byla převzata
z § 9 zákona o dani ze mzdy se stejnou odchylkou odůvodněnou
shora pod č. 1 důvodové zprávy k §
13.
Na rozdíl od ustanovení § 7, odst. 9 a §
9, odst. 4 zákona o dani ze mzdy byl pro posouzení
stavu rozhodného pro snížení daně
podle §§ 13 až 15 zvolen 31. prosinec roku, za
který se zemědělská daň vyměřuje.
Stalo se tak jednak z důvodu zjednodušení provádění
zákona, jednak proto, že zemědělská
daň se vyměřuje vždy za celý
rok.
Ustanovení §§ 13 až 16 platí pouze
pro poplatníky jednotlivce, t. j. pro jednotlivé
fysické osoby, které provozují zemědělské
hospodářství na vlastní účet.
Ustanovení § 17 rozšiřuje výhody
uvedené ve zmíněných paragrafech také
na ostatní poplatníky uvedené v § 1,
odst. 3. Poněvadž tito poplatníci jsou vždy
kolektivem dvou nebo více fysických osob, nebylo
by jim možno jako celku snížiti daň podle
§§ 13 až 16, neboť u sdružení
fysických osob nelze mluviti o jeho příslušnících
domácnosti. Proto pro účely snížení
daně podle uvedených paragrafů tvoří
toto ustanovení fikci, jako by každý z členů
sdružení byl samostatným subjektem daně.
Při tom platí při posuzování
nároku na snížení všechna ustanovení
§§ 13 až 16, zejména též ustanovení
§ 13, odst. 8, poslední věty, že táž
osoba může být uznána za příslušníka
domácnosti pouze u jednoho poplatníka, t. j. v tomto
případě pouze u jednoho člena sdružení.
Daňová minima zde stanovená odpovídají
minimům platným u daně ze mzdy. Daní
se tu rozumí nikoliv sazba daně uvedená v
tabulkách, nýbrž částka daně
vyplývající po případném
snížení nebo zvýšení podle
§§ 10 až 17.
Ustanovení bylo převzato z § 10 zákona
o dani ze mzdy.
Ze zásady uvedené v § 1, odstavci 1, je stanovena
výjimka jenom pro ty případy, kdy poplatník
v důsledku překročení hranice 50 ha
celkové výměry pozemků s katastrálním
výtěžkem by neměl již podléhati
zemědělské dani (§ 1, odst. 1 a dův.
zpráva k tomuto ustanovení). U zemědělského
podnikatele, jehož výměra půdy přesáhne
hranici uvedenou v § 1, odst. 1 osnovy, bude pro zdanění
jinou daní než daní zemědělskou
zjišťován výtěžek na podkladě
knih nebo záznamů. Jestliže nyní poplatník
po část roku neměl výměru půdy
větší než je uvedeno v § 1, odst.
1, koncem roku však ano, nepodléhal by podle toho,
co bylo shora řečeno k § 1, za tento rok dani
zemědělské. Z toho nutně vyplývá,
že by musel býti podroben - a to za celý kalendářní
rok - jiné dani než dani zemědělské.
Je však otázka, jak by v takovémto případě
byl zjišťován výtěžek za tento
kalendářní rok, když poplatník
po dobu, po kterou výměra jeho pozemků nepřesahovala
hranici uvedenou v § 1, odst. 1 nevedl knihy nebo záznamy.
Proto stanoví § 20, odst. 3, že v takovémto
případě zůstává provozovatel
za tento rok ještě poplatníkem zemědělské
daně.
Povinnosti uložené tímto ustanovením
slouží k evidenci poplatníků zemědělské
daně.
Tabulka zemědělské daně i ustanovení
osnovy o snížení a zvýšení
daně jsou poměrně jednoduché, takže
lze od zemědělce spravedlivě požadovati,
aby si daň sám vypočetl správně
a podle svého výpočtu zaplatil, tím
spíše, že v průběhu let nebude
se zpravidla u něho výše daně příliš
měniti. Zaplatil-li poplatník na dani méně
než kolik činila správně jeho daňová
povinnost (na př. v důsledku chybného výpočtu
daně), nemá tato okolnost vlivu na splatnost rozdílu
mezi předpisem a zaplacenou daní; tento rozdíl
je nedoplatkem již k 31. lednu a vyměří
se proto z něho poplatek z prodlení, budou-li splněny
ostatní podmínky.
Prodloužením lhůty k podání přiznání
se neprodlužuje lhůta k zaplacení daně.
Účelem tohoto ustanovení jest umožniti
finanční správě, aby mohla daň
vyměřenou poplatníkům uvedeným
v § 1, odst. 3 a včas nezaplacenou vymáhati
jak na poplatníku (na př. exekucí na společnou
majetkovou podstatu), tak i na jednotlivých fysických
osobách tvořících sdružení
(na př. exekucí na jejich vlastní majetek).
S výjimkou případů, kdy bude zemědělec
k podání přiznání vyzván
berní správou, nemusí podávati přiznání
k zemědělské dani v těch případech,
kdy by vyměřená daň (po případě
po snížení nebo zvýšení
podle §§ 10 až 17) činila méně
než částky uvedené v § 18 (arg.
slova "kdo je povinen platiti zemědělskou daň").
Zásada tohoto ustanovení byla převzata z
obdobného ustanovení § 104, odst. 2 zákona
o přímých daních, Poněvadž
poměry v zemědělství zůstávají
zpravidla po delší dobu nezměněny a
tedy také nedojde pravidelně ke změně
výše daňové povinnosti, bylo vhodné
za účelem zjednodušení normovati ustanovení
o hromadném zpravení poplatníků o
předpisu zemědělské daně. Aby
se poplatníci o předpisu daně dověděli
co nejrychleji a způsobem pro ně nejméně
obtížným, volí se způsob zpravení
prostřednictvím místních národních
výborů. Dnem vyložení předpisného
seznamu rozumí se den, který je jako počátek
doby vyložení seznamu uveden místním
národním výborem v příslušné
vyhlášce.
Lhůta 60 dnů, stanovená v odstavci 1 tohoto
paragrafu, se počítá od prvého dne
vyložení předpisného seznamu u místního
národního výboru.
Rozhodovati o určitých skutečnostech majících
význam pro vyměření daně ponechává
osnova lidově-demokratickým orgánům,
jimiž jsou místní, okresní a ústřední
zemědělské daňové komise. Tímto
opatřením snaží se finanční
správa docíliti součinnosti těch kruhů,
jichž se bude osnova týkati, a využíti
jejich nejen odborných, ale též všeobecných
místních znalostí a tak usnadniti provádění
zákona. Kde se mluví o místních a
okresních národních výborech, rozumí
se tím též místní a okresní
správní komise.
Tak jako bylo nutno do § 13, odst. 8 vložiti ustanovení,
jímž by bylo zabráněno, aby táž
osoba nebyla uznána za příslušníka
domácnosti u dvou nebo více poplatníků
zemědělské daně, bylo nutno učiniti
opatření, aby táž osoba nebyla uznána
za příslušníka domácnosti zároveň
u dvou či více daní téhož poplatníka.
Zásadou bylo, že poplatník může
si zvoliti, u které daně má se k příslušníkům
domácnosti přihlížeti; rozhodne-li se,
aby se k příslušníkům domácnosti
přihlíželo u jedné daně, nelze
mu tuto výhodu již poskytnouti u daní ostatních.
Jsou četné případy, kdy zemědělské
hospodářství se sice provozuje na vlastní
účet, avšak na základě právního
poměru, který by mohl vylučovati posuzování
provozovatele výhradně jako zemědělce
podle tohoto zákona. Tím by mohly vzniknouti nesrovnalosti
a tvrdosti, na př. tehdy, provozuje-li osoba zemědělské
hospodářství a důchod z hospodářství
jí plynoucí jest částí jejího
pracovního důchodu zaručeného jí
pracovní smlouvou. Účelem tohoto ustanovení
jest, aby, vyskytnou-li se takové tvrdosti a nesrovnalosti
při provádění zákona, mohly
býti opatřením ministra financí odstraněny.
Poněvadž podle § 41 použije se tohoto zákona
po prvé pro zemědělskou daň za rok
1947, bylo nutno odchylně upraviti pro první rok
jak lhůtu k podání přiznání,
tak lhůtu k zaplacení zemědělské
daně.
K účelům evidence všech poplatníků
zemědělské daně se vyžaduje pro
první rok, aby přiznání podali všichni
poplatníci, kteří zásadně podléhají
zemědělské dani, tedy i ti, kteří
zemědělskou daň platiti nebudou.
Poněvadž podle vládního programu zemědělská
daň má u subjektů této daně
nahraditi dosavadní přímé daně
(daň pozemkovou, důchodovou a po případě
též všeobecnou výdělkovou), daň
z obratu a daň z masa, bylo nutno stanoviti, že osoby
podléhající zemědělské
dani, po případě majetkové předměty
patřící k zemědělskému
hospodářství, jež je podkladem této
daně, nepodléhají shora uvedeným daním.
V důsledku těchto ustanovení nebudou podléhati
pozemkové dani pozemky, které vlastník sám
neobhospodařuje a propachtoval je osobě provozující
zemědělské hospodářství,
která z tohoto titulu podléhá zemědělské
dani. Pachtovné z těchto pozemků není
již po zákonu stiženo ani daní pozemkovou,
ani domovní, všeobecnou nebo zvláštní
daní výdělkovou a proto podléhá
podle hlavy VI. zákona o přímých daních
dani rentové.
Pokud jde o obor daně z obratu, bylo by vzhledem k ustanovení
§ 22 zákona o dani z obratu poznamenati:
1. Vyveze-li osoba podléhající zemědělské
dani sama zemědělské výrobky do ciziny,
nebude míti nároku na všeobecnou náhradu
při vývozu podle § 22, odst. 1 zákona
o dani z obratu (ve výši 3/4%
vývozní úplaty).
2. Vyveze-li zemědělské výrobky v
nezměněném stavu vývozce, který
je nabyl přímo od osoby podléhající
zemědělské dani, má sice nárok
na všeobecnou náhradu při vývozu, nikoliv
však na náhradu vývozcům-obchodníkům
podle § 22, odst. 3 zák. o dani z obratu, protože
dodávka na vývozce nebyla podrobena dani z obratu.
To je praktické na př. při vývozu
chmele.
Výnosy zemědělského hospodářství,
které byly podkladem pro výpočet zemědělské
daně, odpovídají dnešní cenové
hladině. Bylo proto nutno vyrovnati stejným způsobem
dosavadní zdanění pozemkovou daní
těch pozemků, které nebudou součástí
zemědělského hospodářství,
jež bude podkladem pro vyměření zemědělské
daně (na př. pozemky patřící
k zemědělskému hospodářství
v celkové výměře přes 50 ha).
Poněvadž osoby podléhající zemědělské
dani nebudou co do příjmu z pozemků patřících
k zemědělskému hospodářství
podléhati důchodové dani, není důvodu
ponechati v platnosti ustanovení § 327, odst. 1, věty
druhé.