Je známo, že řada resortů a KNV vládou
stanovené limity nedodržely a zvýšily
své požadavky na investice, jak jsme byli informováni,
proti směrnici zhruba o 23,5 miliard Kčs. Projevuje
se slabá ekonomická propracovanost koncepcí
ze strany investorů a jejich ústředních
orgánů a přece jsou tyto nezdůvodněné,
popřípadě málo zdůvodněné
investiční záměry sčítávány
a sumarizovány jako "reálné" požadavky
investorů, jako reálná položka plánu,
a tím je pak argumentováno jako s faktorem narůstajících
disproporcí. Zcela otevřeně vyslovuji svůj
názor, že se domnívám, že o žádnou
disproporci v podstatě a ve skutečnosti nejde. Při
vyloučení těch požadavků a nároků,
které nemají v návrhu plánu co pohledávat
proto, že nejsou na potřebném stupni připravenosti,
proto, že nejsou průkazná a přesvědčující
fakta o jejich potřebě a nezbytnosti vzhledem ke
generální perspektivě rozvoje národního
hospodářství, je možno dosáhnout
radikálního - a dovolím si říci
- překvapujícího výsledku. Vylučme
všechny nezdůvodněné a nepřipravené
investiční záměry a zbude nám
prostor jak pro řešení rozestavěnosti,
tak pro založení strukturálních koncepcí,
pro nevýrobní sféru, zejména pro komplexní
bytovou výstavbu apod. O tom jsem přesvědčen.
243,5 miliard, tj. téměř 24,5 % užitého
národního důchodu vyděluje politickohospodářská
směrnice pro rozvoj jednotných odvětví
na úseky investiční výstavby. To přece,
soudružky a soudruzi, není málo. Do takového
objemu by se přece měly beze zbytku vejít
všechny záměry, které jsou opodstatněné
a které proto musíme také do r. 1970 realizovat.
Je známo, že ve srovnání s ostatními
vyspělými i kapitalistickými státy
investujeme příliš mnoho. Náš podíl
investic, připadající na jednoho občana,
je oproti jiným státům s přibližně
stejnou úrovní rozvoje národního hospodářství
neúměrně vysoký. Naproti tomu, pokud
jde o efekt v produktivitě práce, ve výrobnosti,
což je rozhodujícím kritériem investiční
činnosti, zaujímáme jedno z posledních
míst. Myslím, že bychom měli všichni,
i my, poslanci, společně orientovat daleko větší
pozornost celého systému řízení
a plánování a všech jeho organizačních
stupňů, zabývajících se investiční
činností, ne na to, kolik investujeme, ale do čeho
a za jakých podmínek investujeme. Nerozšiřovat
investiční požadavky, neuplatňovat nové
investice, dokud nejsou plně využity ty základní
fondy, které téměř ve všech oblastech
hospodářské i společenské činnosti
již existují a jsou někdy nedostatečně
a někdy také vůbec ne využívány.
Přáli bychom si, aby stanovisko našeho investičního
výboru bylo ze strany ústředních řídících
orgánů, ze strany objektivních a kvalifikovaných
zpracovatelů plánu správně pochopeno
a akceptováno. I když naše názory, myslím
poslanců, s těmito orgány nejsou v některých
i podstatných částech shodné, např.
se domníváme, že přes nářek
nad porušováním bilanční rovnováhy
mezi požadavky na investice a stavební kapacitou by
bylo možné ještě účinněji
řešit oprávněné potřeby
nevýrobní sféry, zejména bytové
výstavby, a to v rámci již schválených
a vydělených limitů a nikoli, jak je těmito
orgány neustále argumentováno, až budou
vytvořeny podmínky k rozšíření
kapacit stavebních organizací. Přitom jsou
tyto předpoklady k rozšíření
stavebních kapacit pomyslné, neboť k výraznějšímu
nárůstu stavební kapacity nejsou plánem
vytvářeny reálné předpoklady.
V žádném případě nemám
v úmyslu zjednodušovat nebo zlehčovat obtížnou
a komplikovanou práci těch orgánů,
které se na přípravě směrnic
a také návrhu plánu podílejí.
Domnívám se však, že by bylo správné
a užitečné, aby SPK a další řídící
orgány nepodceňovaly názory poslanců,
popř. stanoviska výborů, neboť i když
tyto názory snad nejsou dostatečně odborně
formulovány a postrádají byrokratické
přesnosti profesionálních zpracovatelů,
přece jen jsou to názory vyvěrající
doslova ze širokého veřejného mínění,
ze skutečného života a praxe, kterou my, poslanci,
aspoň se tak domnívám, zde v NS reprezentujeme.
Snažíme se neustále o to, všichni poslanci
a ve všech výborech, abychom našli uspokojující
odpověď, zda a do jaké míry se podařilo
vyřešit všechny ty vysoce náročné
úkoly, jež směrnice vytyčená
ústředními orgány vkládá
do vínku čtvrté pětiletce - především
zajištění proporcionálního a
intenzívního rozvoje národního hospodářství,
zajištění žádoucích strukturálních
změn v souladu s očekávanou generální
perspektivou, využití stávajících
výrobních kapacit, řešení oblastní
problematiky apod. V podstatě jde o to, že dosud nemáme
jistotu, že všechno to, co je v dosavadní fázi
návrhu plánu zapracováno, odpovídá
plně potřebám a základním cílům
našeho národního hospodářství
a celé naší společnosti.
Máme oprávněnou obavu, aby faktor času,
a nikoli prostředky a kapacity, nebyl limitujícím
činitelem, který rozhodne o tom, co se bude skutečně
realizovat. Zdá se, že v l. 1966 a 1967 bude tento
faktor působit příliš intenzivně
a vynutí si např. v oblasti investiční
politiky obsazení kapacit stavebních organizací
i takovými akcemi, které ještě mohly
počkat, popř. se nemusely vůbec realizovat
a přesto realizovány budou, neboť jsou připraveny
- a to snad je příliš slabý argument.
Plánovací orgány přiznávají
tento fakt tím, když konstatují, že chybí
pádné důkazy o efektivnosti investiční
výstavby v roce 1967, a já se domnívám,
že tyto důkazy v nemalém počtu chybí
také v r. 1966.
V žádném případě by se
již neměla opakovat situace, aby např. právě
v oblasti investiční výstavby byly rozpaky,
pochybnosti a nejistota několik týdnů před
započetím plánovacího období.
Lze pochopit, uznat i respektovat složitost situace a mimořádné
podmínky, které mohou vzniknout v kterékoliv
oblasti naší činnosti, nelze však dost
dobře pochopit, proč se některé otázky
neřeší zcela nekompromisně již
v období přípravy plánu, v jeho počáteční
fázi, ale až v období, kdy marné pokusy
resortů a KNV o překonání základní
logiky sestavování plánů musí
být prohlášeny za bezpředmětné
a zbytečné teprve ve fázi jeho rozpisu.
A to není, vážené Národní
shromáždění, pouze záležitostí,
se kterou se pak musí vyrovnávat jen centrální
a bilanční místa. Mohl bych na praktickém
příkladě bruntálského okresu,
kde pracuji, ukázat, co se děje tam "dole"
na útvarech, které jsou prováděcími,
operativními orgány.
Ještě velmi krátkou poznámku ke stavebnictví,
které je neoddělitelnou součástí
investiční problematiky. Při projednávání
těchto otázek v našem výboru jsme doporučovali
velmi naléhavě, aby ministerstvo stavebnictví
s daleko větším důrazem uplatňovalo
své vlastní potřeby rozvoje, své vlastní
investice. Jako odvětví nepatří rozhodně
stavebnictví mezi nejvíce a nejlépe rozvinutá
odvětví našeho národního hospodářství,
jeho vlastní rozvojové koncepce nejsou návrhem
plánu dostatečně řešeny. Vědomě
tím zakládáme další komplikace
pro ostatní odvětví národního
hospodářství, kterým stavebnictví
konec konců jen slouží Velké rozvojové
perspektivy našeho státu vyžadují, aby
stavebnictví bylo jedním z nejrychleji rozvíjených
odvětví. Není tím myšlen pouze
rozvoj co do objemu, kapacity, ale také a především
uvnitř stavebnictví, rozvoj technické základny
stavebních organizací, schopné na úrovni
světových parametrů uspokojovat potřeby
našeho hospodářství.
Další podrobnosti rozvádět nebudu -
jsou a budou jistě i nadále předmětem
jednání příslušných výborů
NS.
Chtěl bych jen v závěru potvrdit správnost
zjištění důvodové zprávy
k vládním návrhům zákonů,
ve kterém se konstatuje, že dosavadní způsob
práce ústředních orgánů
již nevyhovuje nárokům kladeným na ně
novou soustavou. Důvodová zpráva také
konstatuje, že jejich činnost není dostatečně
perspektivně zaměřena, že není
důsledná dělba řídící
práce mezi sférou ústředního
a podnikového řízení i mezi ústředními
orgány navzájem.
To všechno jsou, soudružky a soudruzi, jistě
podstatné a oprávněné důvody
k tomu, aby vhodnou organizací umožnily nové
soustavě proniknout do všech koutů naší
hospodářské, ekonomické činnosti,
v zájmu rychlého a účinného
řešení a také vyřešení
našich současných potíží.
Výbor NS pro investiční výstavbu a
stavebnictví nabízí nově zřizovanému
orgánu - Státní komisi pro techniku - která
vzniká sloučením dosavadní Státní
komise pro rozvoj a organizaci vědy a techniky a Státní
komise pro investiční výstavbu a samozřejmě
také Státní plánovací komisi
- aktivní a účinnou podporu všude tam,
kde půjde o prosazování celospolečenských
zájmů, o prosazování cílů
ústřední politickohospodářské
direktivy rozvoje našeho národního hospodářství.
Dovolte mi ještě nakonec interpelaci na ministra Národní
obrany s. Lomského. Vzhledem k tomu, že se jedná
o případ, který souvisí se zásadou
intenzívního a efektivního využívání
základních fondů a který se dosud
neúspěšně řeší již
řadu let na nejrůznější úrovni,
včetně ministerstva národní obrany,
považuji tuto interpelaci za oprávněnou k přednesení
v plénu NS.
V okresním městě Bruntále máme
velmi zachovalý tovární objekt s cca 11 000
čtverečných metrů výrobních
ploch. Tato továrna by mohla bez velkých nároků
na stavební úpravy být uvedena během
několika měsíců do výrobní
aktivity. Objekt však slouží v pohraničním
okrese kategorie A jako skladovací kapacita MNO. Přitom
se okresní orgány ve shodě s krajskými
orgány již mnoho let snaží vyřešit
nízkou intenzitu průmyslové zaměstnanosti
právě v oblasti okresního města. Navrženo
bylo již několik alternativ na výstavbu nejrůznějších
závodů, které by daly pracovní příležitost
především mužům, neboť bilance
pracovních sil je zde velmi příznivá.
Všechny alternativy z celkem pochopitelných důvodů
padly.
Myslím, že v tomto konkrétním případě
by bylo možno velmi přesvědčivě
hovořit o dobré možnosti, jak levně
a rychle vrátit výrobní objekt svému
původnímu účelu a jak konkrétně
a účinně pomoci řešit problematiku
pohraničí na úseku zaměstnanosti.
Že se skutečně nejedná jen o místní
- okresní zájem, ale o potřebu celospolečenskou,
lze dokumentovat na tom, že generální ředitelství
Čs. automobilových závodů v Praze
má v úmyslu v tomto objektu - nazývaném
Marburg - realizovat záměr související
s velmi naléhavým úkolem zajistit dostatečnou
kapacitu pro výrobu příslušenství
motorových vozidel, aniž by muselo stavět nové
kapacity, nové továrny.
Dořešení tohoto problému má také
přímou vazbu na plné vytížení
již vybudovaných kapacit finalistů, především
AZNP v Mladé Boleslavi a také na pokrytí
potřeb národního hospodářství
v náhradních dílech. Již v příštím
roce by zde mohla být zavedena specializovaná výroba
tlumičů.
Prosím soudruha ministra Lomského o jeho stanovisko,
ale takové stanovisko, které by překonalo
resortní zájmy MNO a které by vytvořilo
urychleně podmínky pro uvolnění objektu.
Poskytnutí náhradního objektu, který
MNO požaduje, je otevřeně řečeno,
pro náš pohraniční okres nepřijatelné.
Děkuji vám za pozornost. (Potlesk.)
Předseda NS s. Laštovička: Děkuji
posl. inž. Gudrichovi. Promluví posl. inž. Červený.
Posl. inž. Červený: Vážené
Národní shromáždění! V
souboru návrhů zákonů, které
jsou projednávány, je i návrh zákona
o Státní bance československé. Dovolte
mi, abych k tomuto návrhu přidal několik
připomínek.
V rámci úpravy organizace řízení
našeho hospodářství je nutno řešit
úlohu Státní banky československé.
Vždyť ve zdokonalené soustavě plánovitého
řízení národního hospodářství
zaujímají významné místo bankovní
ekonomické nástroje, jako je úvěr,
úrok a devizy. Jejich působením lze stimulovat,
podporovat a prosazovat principy rentability a efektivnosti hospodaření.
Podstatou jejich účinnosti je návratnost
vynaložených prostředků. Proto se stává
úvěr jako návratný způsob financování
nástrojem pro vytváření rovnováhy
mezi hmotnými zdroji, které jsou našemu hospodářství
k dispozici, a mezi požadavky na tyto zdroje. Tato funkce
úvěru klade na práci SBČS zvýšené
nároky, ale také zvýšenou odpovědnost.
Tomu ale neodpovídala dosavadní pravomoc a postavení
SBČS. Přijme-li se zásada, že úvěr
je možno poskytovat jen na akce rentabilní a efektivní,
vytváří se tím hranice mezi návratným
a nenávratným způsobem financování
národního hospodářství. Nenávratné
financování patří do sféry
státního rozpočtu a musí mít
svůj řídící orgán, to
je ministerstvo financí. Stejně tak musí
být u návratného financování,
u kterého je podle návrhu zákona řídícím
orgánem SBČS. Je nutné, aby oba orgány
byly rovnocennými partnery. Nelze totiž podřídit
návratné financování státnímu
rozpočtu. Již tato úvaha ukazuje, že zákonem
navrhované změny v působnosti SBČS
jsou pro plnění hospodářských
úkolů v nové soustavě řízení
objektivně nutné. To také vyžaduje,
aby SBČS se stala samostatným orgánem v soustavě
ústředních odborných orgánů
vlády.
Státní banka musí mít možnost
se zúčastňovat na vypracování
plánů a koncepcí hospodářské
politiky a přitom uplatňovat stanoviska vycházející
z požadavků finanční rovnováhy
a měnové stability. Při realizaci plánu
musí být Státní bance umožněno,
aby prostřednictvím svých finančně
ekonomických nástrojů prosazovala i korekce
plánu, pokud přinesou efektivnější
řešení nebo pokud jsou nutné pro zajištění
finanční rovnováhy. Má-li Státní
banka funkci ústřední emisní banky
státu, jak říká § 3, a zvyšuje-li
se její spoluodpovědnost za měnovou stabilitu,
musíme od banky přímo požadovat, aby
banka - samozřejmě při respektování
základních koncepcí hospodářské
politiky státu a schváleného státního
plánu - aktivně ovlivňovala jak rentabilitu,
tak i efektivnost našeho hospodářství.
Dosud banka neměla takovou možnost, protože nemohla
ovlivňovat poptávku po úvěru podle
potřeb vyplývajících z měnového
vývoje. Nyní bude mít banka takové
možnosti, jak to vyplývá z oprávnění
generálního ředitele vydávat právní
předpisy o poskytování úvěrů
socialistickým organizacím, vydávat předpisy
o úrokových sazbách z úvěru
a ovlivňovat cenu úvěru a tím i poptávku
po něm. Banka při sestavování návrhu
úvěrového a pokladního plánu
(§ 4) stanoví zásady úvěrové
politiky. V tomto případě je na bance veliká
odpovědnost. Musí totiž vycházet nejen
z koncepce státního plánu, ale i z rozboru
skutečného stavu hospodářství.
Zásady úvěrové politiky musí
ovlivňovat poptávku po úvěru tak,
aby docházelo k vytváření rovnováhy
mezi finančními a hmotnými zdroji.
Je třeba mít na paměti, že zdokonalené
řízení národního hospodářství
ponechává systém jediné banky. Má
proto Státní banka nejen úlohu ústřední
emisní banky, ale i úlohu obchodně provozních
bank, investiční banky a státní pokladny.
Zdokonalené řízení zdůrazňuje
obchodně finanční činnost banky; kterou
bude rozvíjet v chozrasčotní sféře,
tj. ve vztahu k výrobním hospodářským
jednotkám. Přitom se posiluje funkce investiční,
protože se zvyšuje význam a využívání
investičního úvěru. Rozsah tohoto
úvěru je pro nejbližší dobu malý,
ale rozvíjením zdokonaleného řízení
hospodářství bude jeho objem stoupat. Mohlo
by se namítat, že soustředění
všech bankovních činností v jediné
bance znamená nahromadění příliš
mnoha úkolů. Je však třeba vzíti
v úvahu, že jde o bankovní činnost,
u které v nových podmínkách je jednolitý
systém předností. Vyplývá z
něho možnost účelného, hospodárného
a organizačně nejjednoduššího ovlivňování
emisní a obchodně finanční politiky
a jejich operativního provádění. Systém
jedné banky je zárukou jednoty zásad, ústředních
direktiv a koncepcí.
Nemohu opomenout v této souvislosti upozornit na úlohu,
kterou by měla hrát Státní banka v
zahraničně ekonomických vztazích.
Jde o efektivnost zahraničního obchodu. Má-li
dojít k lepšímu sepjetí výroby
se zahraničním obchodem a lepšímu využití
kladných vlivů mezinárodní dělby
práce, musí sehrát důležitou
úlohu bankovní devizové ekonomické
nástroje. Domnívám se, že by měly
být co nejrychleji uvedeny v život návrhy Státní
banky na využití devizových příplatků,
devizových úvěrů a jiných devizových
opatření. Je nutné, aby se šířeji
rozvinula bankovní politika v zahraniční
oblasti. V tomto směru by měla být posilována
pravomoc Státní banky. Dnes platný devizový
zákon potřebuje co nejrychleji novelizaci, protože
byl již vývojem překonán.
Jako v celém našem hospodářství,
tak i ve Státní bance bude třeba nahradit
administrativní metody práce převážně
ekonomickými formami. Ve Státní bance musí
být posilovány její ekonomické funkce.
Nepodceňuji kontrolní funkci Státní
banky, ale domnívám se, že by tato funkce měla
být prováděna jen ve vztahu s ekonomickými
funkcemi Státní banky. Pokud kontrolní funkce
nesouvisí s ekonomickou funkcí banky, neměla
by jí být ukládána. Změna metod
práce Státní banky bude klást veliké
nároky jak na úroveň řízení
banky, tak i na její pracovníky. Bude vážnou
starostí vedení banky zajišťovat zvyšování
kvalifikace pracovníků, prosazovat nový způsob
hospodářského myšlení a překonávat
navyklý způsob práce na všech stupních
řízení a operativních zásahů
banky.
K tomuto účelu by banka potřebovala stanovit
kritéria pro hodnocení své činnosti
a současně vybudovat systém hmotné
zainteresovanosti banky a jejích pracovníků.
Návrhy banky, pokud jsem informován, které
vypracovává, je třeba rychle zkoumat a banku
v této iniciativě podporovat.
Ještě je třeba upozornit na § 5 návrhu
zákona, podle kterého může banka pověřit
jiné peněžní ústavy nebo orgány
plněním některých úkolů
vyhrazených bance. Jde v tomto případě
o velice výhodné a vhodné doplnění
Státní banky Československou obchodní
bankou a Živnostenskou bankou.
Domnívám se, že těchto několik
připomínek k návrhu zákona o SBČS
ukazuje na význam zákona a na jeho důležitost.
Ukazuje, že jde o zákon nezbytný, který
je logickou součástí zákonů
dnes projednávaných. Proto se připojuji ke
zpravodaji a zejména ke zprávě místopředsedy
NS s. dr. Škody a navrhuji, aby NS tento návrh zákona
schválilo. (Potlesk.)