Na pozadí všech těchto skutečností
vyniká pak o to více nebezpečí, které
v sobě skrývá západoněmecký
tlak na přístup k jaderným zbraním,
o němž se dnes již podrobně hovořilo.
Pro úplnost, jak se západoněmecká
politika aktivizuje, lze vzpomenout i tendence v přístupu
k evropským socialistickým zemím. Sondují
se možnosti diferenciací při navazování
kontaktů - diferenciací, jejichž cílem
je jednak izolace Německé demokratické republiky,
jednak i případné oslabení spojeneckých
svazků mezi evropskými socialistickými zeměmi
a Sovětským svazem. Zmiňuji se o tom proto,
že to názorně dokresluje systematičnost,
s jakou západní Německo sleduje svoji politiku
revanše - přičemž by za zcela zvláštní
kapitolu stál i bonnský vnitropolitický vývoj,
který se stále očividně přizpůsobuje
vyhlášeným cílům v zahraničně
politické oblasti. Ostatně je to logické:
bez patřičné militarizace by byla revanš
jen slovem - a toho si jsou v Bonnu dobře vědomi.
Podobně jako si byl svého času toho vědom
Hitler a ještě před ním císař
Vilém.
Začal jsem mluvit o evropské bezpečnosti
- a zatím jsem se prakticky věnoval jen problematice
západoněmecké politiky. Nemohl jsem však
jinak. Mimořádná aktuálnost otázky
bezpečnosti v Evropě spočívá
právě ve vývoji, a řekněme
hned v nebezpečném vývoji Německé
spolkové republiky. Žádný jiný
evropský stát nepřichází s
územními požadavky, s nároky na pohlcení
jiného státu, s úmysly na vyprovokování
jistého nového stěhování národů.
Žádná jiná evropská země
se nesnaží tak flagrantně zvyšovat napětí,
panující z rozličných důvodů
na evropském kontinentě.
Celá tato situace přirozeně vyvolává
nutnost nejen se otázkou evropské bezpečnosti
zabývat, ale činit i konkrétní kroky
k jejímu řešení. Podle jistých
náznaků setkává se v tomto směru
iniciativa socialistických zemí s rostoucím
pochopením i v řadě západoevropských
států - což zase není náhodné.
Evidentní nebezpečnost bonnské politiky totiž
činí z Evropy jednu z oblastí maximálního
válečného ohrožení a tak si jednotlivé
evropské země uvědomují určitou
společnost svých zájmů. Někde
se toto uvědomění projevuje již zcela
zřetelně, a to i v akcích vládnoucích
kruhů. Jinde zřejmě potřebují
ještě více dozrát. Domnívám
se, že tomuto cíli musí napomáhat nejen
naše zahraniční politika, ale i veškeré
naše zahraniční styky včetně
parlamentních. Přitom bych rád zdůraznil,
že rozvíjíme-li tuto otázku, nečiníme
tak jen pro svoji vlastní bezpečnost - ta je zabezpečena,
jak soudruh David zdůraznil - ve spojenectví se
Sovětským svazem a ostatními zeměmi
Varšavské smlouvy - ale činíme tak v
zájmu národních zájmů všech
evropských zemí.
Žijeme v období, kdy se opět nesporně
zostřuje mezinárodní napětí.
Důvody jsou všeobecně známé:
politika Spojených států v některých
oblastech světa natolik zagresívněla, že
se z místních konfliktů rychle vytvářejí
vážná ohniska válek. Přitom se
pochopitelně zaktivizovávají i světové
ultrapravicové kruhy, kterým podobný stav
optimálně vyhovuje.
Když jsem se již tolik zabýval Bonnem, tak i
v tomto případě alespoň zmínku.
Západní Německo patří mezi
tu hrstku zemí, jak již bylo zde rovněž
řečeno, které otevřeně podporují
americkou špinavou válku ve Vietnamu, a to až
do té míry, že se nyní diskutuje otázka
odeslání západoněmeckých takzvaných
dobrovolníků na jihovietnamské bojiště.
Tedy jakési nové legie Condor, kterou kdysi vyslali
nacisté na pomoc Francových vojskům. Nejen
to. Zatímco se o této otázce diskutuje, určitý
počet Němců zřejmě již
létá ve strojích bombardujících
severní Vietnam. Mají ovšem americké
pasy, takže se k nim západní Německo
zatím oficiálně nehlásí.
Zostřování mezinárodního napětí
je tedy nespornou skutečností. Do stejné
kategorie nespornosti patří ovšem i fakt, že
si naléhavě vyžadují řešení
velké světové problémy. Právě
na otázce evropské bezpečnosti je jasně
vidět, že další odklady by jen celou situaci
zhoršovaly a je proto nutno hledat konkrétní
cesty na upevnění míru v Evropě. Že
jde o správný závěr, potvrzuje nepřímo
i nynější chování západního
Německa. To se totiž všemožně snaží
přenést zostřené napětí
i na evropskou půdu - aby lehčeji mohlo taktizovat
a manévrovat při provádění
své revanšistické politiky.
Vítáme proto aktivní politiku naší
vlády i v této otázce, protože i na
tomto poli se usiluje, jak už jsem řekl, nejen o naši
vlastní bezpečnost, ale i o širší
otázku evropského a světového míru.
(Potlesk.)
Předseda NS s. Laštovička: Děkuji
posl. Kučerovi. Promluví posl. Fuková.
Posl. Fuková: Vážené Národné
zhromaždenie, súdružky a súdruhovia! V
politike mierového spolunažívania, ktorú
tak aktívne uskutočňuje i naša ČSSR,
nemalý význam pripisuje sa ideologickému
boju. A aj keď si je treba uvedomiť medze jeho možností,
pretože seba kvalifikovanejšia a seba výrečnejšia
polemika proti nepriateľskej ideológii je napriek
svojej účinnosti predsa len súčasťou
širšieho dejinného stretnutia, v ktorom proti
sebe stoja a pôsobia ekonomické, politické,
vojenské a iné spoločenské sily, niet
pochýb o tom, že význam tohto stretávania
v myšlienkovej oblasti, v oblasti idey bude neustále
rásť. Prirodzene, že dnes tvárou v tvár
americkej agresii vo Vietname i v iných oblastiach sveta
dostávajú sa myslím ale dočasne do
popredia i niektoré iné rozhodujúcejšie
stránky boja, že môže byť narušený
plodný dialóg, ku ktorému už v posledných
rokoch dochádzalo. Ale s tým, ako sa stále
viacej budú v medzinárodnej politike uplatňovať
zásady mierového spolunažívania, ako
progresívnej a revolučnej koncepcie súčasného
sveta, ako objektívnej tendencie historického vývoja,
bude iste práve ideologický boj jedným z
najúčinnejších prostriedkov veľkého
zápasu dvoch sústav - socializmu a kapitalizmu.
A to si uvedomuje i súčasná buržoázia.
Svedčí o tom i to, že práve na tento
zápas so svetom socializmu venuje obrovské materiálne,
kádrové a duchovné prostriedky. Využíva
pritom všetkých foriem a možností. Od
ideologickej diverzie v minulosti, ktorá stále viacej
stráca na účinnosti, až po formálnu
integráciu marxizmu do svojej myšlienkovej výzbroje,
aby mohla vystupovať pred pokrokovou časťou verejnosti
v buržoáznych zemiach a pôsobiť na verejnosť
v socialistickom tábore, pokiaľ sa jej to darí.
Majú jej k tomu slúžiť najrozličnejšie
teórie. Či už ide o modifikáciu starej
teórie "tretej sily, podľa ktorej speje vývoj
vraj k syntéze oboch systémov, z ktorých
od každého treba prevziať to najlepšie,
alebo ide o teóriu európskej revolúcie, ktorá
vraj prichádza po revolúcii ruskej a čínskej,
aby definitívne humanizovala ľudstvo, či o
teóriu industriálnej spoločnosti, spätej
s uplatňovaním vedeckotechnickej revolúcie
a podobných teórii. Je prirodzené, že
tieto teórie spolu so široko zorganizovanou propagandou,
ktorá dnes využíva i všetkých rozporov
vo svetovej socialistickej sústave a určitých
ťažkostí v ekonomike niektorých socialistických
zemí, spôsobených prechodom na kvalitatívne
nové formy riadenia národného hospodárstva,
využívajúc i dočasnej konjunktúry
niektorých kapitalistických štátov,
že tieto teórie môžu pôsobiť
a pôsobia nielen na niektoré vrstvy obyvateľstva
v kapitalistických zemiach, ale niekedy i u nás.
Čo očakávame od našej propagandy a akú
úlohu by mohla zohrať práve naša zem v
tomto veľkom ideovom stretnutí dvoch svetov a dvoch
ideológií? Chcela by som trochu podrobnejšie
zaujať stanovisko k tejto otázke a vysloviť svoj
názor.
Predtým však ešte dovoľte niekoľko
slov k postaveniu našej zeme vo svete, pretože z toho
vyplývajú i naše možnosti a dosah nášho
pôsobenia i keď prirodzene ten v kontexte s ostatnými
krajinami socialistického tábora, ktorého
sme pevnou súčasťou.
Z expozé s. ministra Davida vyplynulo, aké významné
postavenie má dnes Československo vo svete a aký
význam má naša zahraničná politika.
To len potvrdzuje, aké by bolo nesprávne vychádzať
z teórie malého národa, ktorý by nemohol
a nemôže ovplyvňovať a pôsobiť
na medzinárodné dianie. Čo sa týka
postavenia, ktoré si Československo vydobylo svojou
zahraničnou politikou, treba oceniť predovšetkým
rad iniciatívnych návrhov v OSN, ako i v ďalších
medzinárodných organizáciách, smerujúcich
k stabilite pomerov v Európe a vo svete vôbec. Postavenie
Československa určuje tiež jeho ekonomika.
A i keď v súčasnej dobe máme určité
problémy v našom hospodárstve, radíme
sa svojím vyspelým priemyslom a vysokou životnou
úrovňou medzi popredné priemyslové
štáty sveta.
Sme však i vysoko kultúrne vyspelá zem a myslím,
že naša československá kultúra
svojím vkladom, svojím prínosom do svetovej
kultúry mnohonásobne predstihuje veľkosť
našej zeme.
Popularizácia Československa ako takejto priemyslove
vyspelej a vysoko kultúrnej zeme, ktorá sa dala
cestou socializmu, môže slúžiť a tiež
slúži ako príklad ostatným. A tu je
práve jedna z hlavných úloh našej propagandy
v zahraničí, ktorá popularizuje výsledky
nášho už viac ako dvadsaťročného
vývoja, na živých príkladoch môže
ukazovať prednosti socializmu, ale súčasne
i vysvetľovať naše problémy a ťažkosti,
ukazovať v čom spočívajú, z čoho
vyplývajú a hlavne ako ich prekonávame. A
ak v minulosti sme často historizovali a dosť obecne
a niekedy i schematicky ukazovali náš vývoj,
potom v posledných rokoch došlo k značným
zmenám. Ukázalo sa to napr. pri oslavách
20. výročia nášho oslobodenia vo svete.
Toto výročie sa stretlo, okrem niekoľkých
štátov, ako je NSR a USA, s pomerne veľkým
ohlasom a pracujúci v najrôznejších zemiach
sveta mali možnosť zoznámiť sa s výsledkami
dvadsaťročnej práce nášho ľudu
po oslobodení. Myslím však, že úlohou
našej propagandy nie je len ukazovať a popularizovať
dosiahnuté výsledky, ale ešte ďaleko viacej
než doteraz ukazovať, ako socialistická spoločnosť
rieši niektoré problémy súčasnej
civilizácie, ako rieši nesporne tak ožehavé
otázky, ktoré si kladú ľudia v kapitalistickom
svete, ako sú problémy humanizmu a demokracie, stability
hospodárskeho systému a ukazovať práve
pri riešení všetkých týchto problémov
na prednosti socializmu. Samozrejme, že bude treba odpovedať
na iné otázky napríklad vo vyspelých
kapitalistických zemiach a na iné v zemiach Ázie
či Afriky.
Naša propaganda a ideologická fronta vo svojom dialógu
s nekomunistickým svetom sa nemôže vyhýbať
ani tým najspornejším otázkam, ale musí
naopak dávať na ne jasnú a vedecky fundovanú
odpoveď a dialekticky prekonávať nesprávne
názory. To ovšem predpokladá tieto názory
poznať, neuzatvárať sa pred podnetmi, i keby
tieto prichádzali z nesocialistického sveta, pretože
nielen v hospodárstve a technike, ale ani v kultúre
a ideológii nie je možné rozvíjať
socializmus ako uzatvorený systém hodnôt.
Pritom je treba ukazovať na hlboké a zásadné
odlišnosti socialistického spoločenského
poriadku a na jeho ešte odlišnejšie perspektívy.
V našej propagande do zahraničia je rovnako treba
prihliadať i ku všetkým novým okolnostiam,
keď dochádza k novým stykom a dialóg
medzi Východom a Západom nadobudol kvalitatívne
nových foriem. Ide prirodzene o celú škálu
problémov, ktoré sa dotýkajú obsahu,
formy i jazyka našej zahraničnej propagandy, jej kvality,
pružnosti, cieľavedomosti a perspektívnosti.
Mala by som k tomu niekoľko poznámok.
Iste majú iný význam naše propagačné
materiály, ktoré vydávame pre zahraničie
a iný články, štúdie či
reportáže z pera zahraničných novinárov,
vedcov a odborníkov, ktorí majú vo svojich
zemiach meno a ovplyvňujú teda ďaleko viac
mienku ľudových vrstiev. Je ešte stále
mnoho ľudí v západnom svete, ale i v ostatných
častiach zemegule, ktorí majú nesprávne
a skreslené predstavy o nás a naša propaganda
nie vždy na nich pôsobí. Články
v rozšírených listoch týchto zemí,
ktoré by boli písané pravdivo, s plnou objektívnosťou,
by mohli urobiť mnoho dobrej propagácie. Bolo by preto
správne, aby sme umožňovali ešte väčšiemu
počtu zahraničných novinárov cestu
k nám, pozývali ich k nám, umožnili
im poznať náš život, podrobne ich zoznamovali
s tým, čo sme v našej socialistickej vlasti
dosiahli. Musíme počítať i s rizikom,
že niektorí títo hostia nenapíšu
vždy pravdu. Ale na druhej strane si myslím, že
má predsa veľký význam každý
objektívne napísaný článok
či štúdia, v ktorej sa bude hovoriť o
našom príklade, našich úspechoch, a keď
o ťažkostiach, tak hlavne o tom, ako ich riešime.
Rozhodne sa nemáme za čo hanbiť.
Myslím si, súdružky a súdruhovia, že
by sme nemali podceňovať ani nutnosť väčších
informácií o nás v socialistických
zemiach. Ak túto otázku totiž posudzujem podľa
toho, ako sme u nás bežne informovaní o živote
v rade socialistických zemí potom si myslím,
že je to nedostatočné. A predsa dnes viac,
ako kedykoľvek predtým, keď vo vývoji
niektorých socialistických zemí dochádza
ku kvalitatívnym zmenám, má význam
široká informovanosť a vzájomná
výmena skúseností.
A ešte do tretice - naša ideologická fronta by
mala pracovať viac s určitými perspektívami.
Mám tu predovšetkým na mysli niektoré
otázky, ktoré vyvstávajú v súvislosti
s nastupujúcou vedeckotechnickou revolúciou. Buržoázna
propaganda venuje dnes veľkú pozornosť práve
tým obrovským zmenám, ku ktorým dochádza
v civilizačnom prúde v dôsledku vedeckotechnickej
revolúcie, ako o tom svedčí už v úvode
spomenutá teória industriálnej spoločnosti.
I my sme u nás takrečeno na prahu tejto vedecko-technickej
revolúcie a na nás, na marxistickej teórii
a propagande bude, aby ukázala, že je to práve
socializmus, ktorý je pokrokovejší spoločenský
poriadok, je jedine schopný poskytnúť širokú
základňu pre vedeckotechnickú revolúciu
a prekonávať dnešné jednostrannosti civilizácie
a dať tiež najlepšie podmienky pre opravdivý
rozvoj človeka. Nemali by sme podceňovať otázky,
ktoré sa dotýkajú životného slohu
človeka, nových dimenzií v ľudských
vzťahoch. V tom je nesporne nová úloha marxistickej
teórie, aby dávala odpoveď na všetky otázky
postavenia človeka v novej spoločnosti.
V tomto smere naša propaganda urobila veľký kus
práce. Ak môžeme v podstate vysoko hodnotiť
našu zahraničnú propagandu, tak iste má
na tom zásluhu práca Čs. propagačnej
komisie, ktorá už od roku 1958 hlavne ideove, ale
i organizačne zjednocuje viac ako 40 rôznych rezortov,
spoločenských organizácií, umeleckých
a kultúrnych sväzov, ktoré sa podieľajú
na našej zahraničnej propagande.
Vážené súdružky a súdruhovia!
Iste nie je náhodné, že v poslednom čase
dochádza tiež k progresívnemu vývoju
kultúrnych stykov našej zeme s mnohými štátmi
rôzneho spoločenského zriadenia. Na jednej
strane to svedčí o vysokej úrovni našej
kultúry a záujem o ňu, ale na druhej strane
i o tom, že práve kultúra sa môže
stať dôležitou súčasťou ideologického
boja a teda, že je významným činiteľom
pri presadzovaní myšlienky mierového spolunažívania.
V poslednej dobe sme nadviazali prakticky kultúrne styky
s viac ako 100 krajinami a s asi 30timi sme uzavreli kultúrne
dohody, ktoré sú vyššou formou kultúrnych
stykov medzi štátmi. Československo je členom
92 najrôznejších medzinárodných
kultúrnych organizácií. Za veľmi priaznivé
možno považovať to, že rozvíjame plodné
kultúrne styky s krajinami, s ktorými sme mali tieto
styky tradične už v minulosti, ako napr. s Franciou,
Itáliou a anglosaským svetom, ale na druhej strane
i s mladými štátmi, kde sa až teraz navzájom
poznávame.
Pri rozvoji týchto stykov môžeme naväzovať
ako na demokratické tradície našej kultúry
a osobitne literatúry v minulosti, tak na prínos
a záujem o naše avantgardné umenie v období
medzi dvoma vojnami. Veľký ohlas majú stále
ešte vo svete naši dvaja spisovatelia - K. Čapek
a J. Hašek, ktorých diela majú veľkú
literárnu hodnotu.
Tiež v období posledných dvadsiatich rokov
boli vytvorené diela, ktoré obstoja vo svetovej
súťaži a zvlášť diela z posledného
obdobia boli by často i významným príspevkom
v diskusii o postavení moderného človeka
v dnešnom svete. Myslím, že iste zaujíma
i čitateľov v kapitalistických krajinách,
aké otázky si kladie dnešná socialistická
spoločnosť a ako ich rieši.
Svetovej úrovne dosahuje predovšetkým naša
poézia, aspoň v dielach niektorých našich
najväčších básnikov - napr. Vl.
Holana, Laca Novomeského a iných.
Bude však pravdepodobne treba, aby sme sa viac starali o
propagáciu našej literatúry v zahraničí,
naväzovali ešte užšie kontakty a spoluprácu
so zahraničnými prekladateľmi z češtiny
a zo slovenčiny, umožňovali im zoznámiť
sa s väčšinou našich diel, proste, aby sme
prevádzali túto politiku kultúrnejšie
a veľkorysejšie. K tomu všetkému by sme
mali využiť zvýšeného záujmu
o Československo v súčasnej dobe a podporovať
ešte viac osobné styky našich spisovateľov
so zahraničnými umelcami. Možno, že by
prospelo, ak by jednotlivé nakladateľstvá mohli
do určitej miery robiť samé svoju propagáciu
našej literatúry do zahraničia ako to navrhujú
teraz niektorí pracovníci našej kultúrnej
fronty. lepšie by to iste pôsobilo na našich zahraničných
partnerov, zvlášť západných, kde
nie je tradíciou ani zvykom naväzovať styky s
jednou monopolnou organizáciou, ale naopak, so širokou
škálou nakladateľstiev. S realizáciou
tohto návrhu by sa pravdepodobne vyskytla i rada ťažkostí,
a na prvý pohľad sa zdá, že by to možno
spôsobilo nutne i roztrieštenosť. Samozrejme len
vtedy, ak by táto činnosť nebola správne
koordinovaná. Ide tu o podobný problém, ako
na celom úseku kultúrnych stykov so zahraničím,
ktoré je treba lepšie koordinovať ako doteraz
a súčasne je treba využívať všetkých
tých najrôznejších prostriedkov a možností,
ktoré máme. Tu bude záležať hlavne
na vypracovaní jednotiacej a perspektívnej koncepcie.
To čo platí o literatúre, platí i
o ostatnom umení. Iste môžeme byť hrdí
na úspechy, ktoré v niekoľkých posledných
rokoch dosahuje naše filmové umenie, na záujem,
ktorý vyvolávajú niektoré divadlá
malých foriem, na ohlas, ktorý má každý
zájazd Českej filharmónie a rady ďalších
hudobných telies. Každý takýto zájazd
niektorého z našich popredných umeleckých
súborov znamená súčasne i veľkú
propagáciu našej kultúry v zahraničí.