Druhý problém, který tento zákon respektuje,
je, že je nutné zabezpečit neustálou
a jak jsem výše uvedla i plynulou výměnu
velitelského sboru našich ozbrojených sil.
Tato plynulá výměna je zákonitá,
objektivní a musíme ji v našich zákonech
respektovat. Její zákonitost mimo jiné příčiny
vyplývá z probíhající vědeckotechnické
revoluce v oblasti vojenství, které si neustále
vynucuje měnit strukturu armády a přizpůsobovat
ji nové vojenské technice. Každá tato
strukturální přestavba přináší
s sebou pohyb lidí a klade nové požadavky na
jejich kvalifikaci. Přitom tento pohyb lidí není
pouhý mechanický přesun z jednoho druhu vojska
do druhého, ale je kvantitativní a kvalitativní.
Nároky na počty lidí a kvalifikace jsou vždy
jiné. Proto, chceme-li tuto zákonitost respektovat,
je nutné k tomu přizpůsobit naše zákony.
To se v současné době týká
například ministerstva národní obrany,
které na základě postupného přezbrojování
a přizpůsobování ČSLA operačním
požadavkům přistoupilo k makrostrukturální
přestavbě, která uvolňuje z ozbrojených
sil určitý počet jejich příslušníků.
Naší povinností však je, aby tito lidé,
kteří budou předčasně ČSLA
opouštět a kteří věnovali svůj
nejproduktivnější věk ochraně
naší socialistické vlasti, byli natolik materiálně
zabezpečeni, aby mohli při péči naší
společnosti mít pocit jistoty při zakládání
své nové existence, což není pro člověka
nikdy lehké, zvláště když přechází
do úplně jiného oboru, než pracoval
převážnou část svého života.
Nelze ani přehlédnout, že předložený
vládní návrh řeší některé
kádrové problémy způsobené
extenzívní a intenzívní výstavbou
ozbrojených sil v období padesátých
let. V tomto období bylo mnoho lidí stejného
ročníku narození povoláno do služeb
ČSLA a MV, aby zabezpečovali ochranu a bezpečnost
republiky. V současné době tvoří
rozhodující část velitelského
sboru a dosáhli věku 40-45 let. S jejich fyzickým
stárnutím stárnou i ozbrojené síly.
To je ne právě příjemná situace,
neboť současné nároky ozbrojeného
boje a požadavky soudobé vojenské techniky
požadují opačný vývoj. Mládnutí
ozbrojených sil s neustálým spojováním
se zkušenostmi starších velitelských kádrů.
Předložený vládní návrh
je tedy určitým krokem kupředu v řešení
problematiky ozbrojených sil, umožňuje plynulou
výměnu velitelských kádrů a
zvyšuje právní jistotu příslušníků
ČSLA v jejich služebním poměru a zlepšuje
sociální zabezpečení při jejich
předčasném odchodu z činné
služby. Tento návrh je v souladu se zásadami
programového prohlášení ÚV KSČ
z listopadu minulého roku a s vládním prohlášením
z ledna letošního roku.
Výbor branný a bezpečnostní a ústavně
právní projednaly na svých schůzích
předložený návrh a usnesly se doporučit
jej plénu Sněmovny lidu ke schválení
se změnami, jež jsou uvedeny ve společné
zprávě výborů, která vám
byla zaslána.
Tyto návrhy změn reagují na připomínky
příslušníků ozbrojených
sil a zvýrazňují jejich právní
jistotu.
Navrhovaná změna v § 26, odst. 2 písm.
b/ upřesňuje, že nejde o jakoukoliv organizační
změnu ozbrojených sil, ale že jde o zásadní
změnu, která musí být schválena
Radou obrany státu. Tím je dán příslušníkům
ozbrojených sil větší pocit jistoty,
neboť původní formulace umožňovala
výklad, že je možné je propustit při
každé sebemenší organizační
změně.
Další navrhovaná změna se týká
§ 31 odst. 1. V navrhované změně jde
především o to, že se zde na rozdíl
od předloženého návrhu formuluje povinnost
státním orgánům zabezpečit
vojákům, kteří předčasně
odcházejí ze služebního poměru,
jejich pracovní umístění a že
tato povinnost se přenáší na vládu
ČSSR.
Přitom je zde navíc nový odstavec, který
v souhlase s ústavním zákonem o federalizaci
zmocňuje vlády ČSR a SSR vydat podrobnější
předpisy o úkolech republikových orgánů
při umísťování vojáků
z povolání. Tento doplněk je nutný
mimo jiné z toho důvodu, že povinnosti vlády
ČSSR při umísťování propuštěných
vojáků jsou velmi omezené, a že zde
rozhodující úlohu musí mít
republikové orgány.
Navrhované změny v § 3 odst. 1 písm.
a/ a b/ vycházejí z toho, že odstavec 4 téhož
paragrafu z právního hlediska přesně
formuluje postavení letců a výsadkářů,
takže není nutné, aby se tyto formulace objevovaly
v dalších odstavcích výše uvedeného
paragrafu. Kromě toho uvedené změny zvýhodňují
letce a výsadkáře, než jak tomu bylo
v předběžném návrhu zákona.
Tím chceme ocenit těžkou službu letců
a výsadkářů.
K uvedenému paragrafu byly ze strany poslanců předloženy
připomínky, aby příspěvek za
službu byl odstupňován až do 45 % služebního
příjmu podle délky služby v ozbrojených
silách. Tento návrh byl projednán na zasedání
branného a bezpečnostního výboru a
během diskuse, při níž vystoupili i
pracovníci ministerstva práce a sociálních
věcí, se ukázalo, že tento návrh
je možno realizovat jen teoreticky a ne prakticky.
Příspěvek za službu, neboli výsluhový
důchod, je v rámci sociálních opatření
státu postaven na roveň invalidnímu důchodu
a nebylo by správné, aby jeho výše přesahovala
maximální hranici invalidního důchodu,
jež je stanovena zákonem o důchodovém
zabezpečení.
Tento zákon stanoví, že nejvyšší
hranice důchodu může činit 2.500 Kčs
měsíčně a invalidní důchod
50 % z této částky, tj. 1250 Kčs.
I kdybychom přijali návrh, že výše
příspěvku za službu může
činit 45 % služebního příjmu,
pak je to jen teoretické opatření. Prakticky
bude moci být příslušníkům
ozbrojených sil, kteří předčasně
odcházejí mimo činnou službu, vyplacen
příspěvek jen do výše 1250 Kčs,
neboť tato výše je určena zákonem
o důchodovém zabezpečení.
Dále výbory doporučují, aby článek
1 na str. 5 byl doplněn o nový bod sedmý.
Jeho zařazením je platnost tohoto zákona
rozšířena i na příslušníky
Sboru nápravné výchovy. Doplnění
tohoto článku vzniklo pro posouzení charakteru
jejich služby. Při projednávání
zásad zákona bylo shromážděno
velké množství připomínek a většina
oprávněných požadavků byla zahrnuta
do paragrafovaného znění zákona.
Vedle toho byla vznesena řada námětů,
které se však týkají oblasti důchodového
zabezpečení a nemohly být proto do tohoto
zákona zahrnuty. Počítá se však
s tím, že oprávněné nároky
vojáků z povolání a příslušníků
ozbrojených bezpečnostních sborů budou
posouzeny a vzaty v úvahu při řešení
důchodového zabezpečení v souvislosti
s realizací sociálního programu.
Výbor branný a bezpečnostní a výbor
ústavně právní pečlivě
a odpovědně projednaly vládní návrh
zákona a pověřily mě, abych vám
jejich jménem doporučila přijetí předloženého
vládního návrhu se změnami, které
jsou uvedeny ve společné zprávě výborů.
Předsedající mpř. SL Miková:
Děkuji zpravodajce poslankyni Kratochvílové
za zprávu a otevírám k tomuto bodu programu
diskusi.
Chce někdo vystoupit v rozpravě k navrženému
zákonu? /Nikdo./ Jelikož se nikdo nehlásí,
můžeme přistoupit k hlasování.
Kdo souhlasí s tím, aby vládní návrh
zákona o některých změnách
ve služebních poměrech vojáků
z povolání byl schválen ve znění
společné zprávy výborů ústavně
právního a branného a bezpečnostního,
tzn. ve znění, které máte před
sebou jako tisk 4/4 SL, nechť zvedne ruku. /Hlasuje se./
Děkuji. Je někdo proti? /Nikdo./ Zdržel se
někdo hlasování? /Nikdo./
Konstatuji, že z přítomných poslanců
SL hlasovala pro návrh nadpoloviční většina.
Zákon o některých změnách ve
služebních poměrech vojáků z
povolání byl Sněmovnou lidu schválen.
Vážené soudružky a soudruzi poslanci,
přistupujeme k dalšímu bodu dnešního
pořadu, kterým je
Návrh odůvodní ministr zahraničních
věcí ing. Marko. Prosím, aby se ujal slova.
Ministr ing. Marko: Vážené súdružky
a súdruhovia poslanci! Medzi dôležité
body, ktoré sú dnes prerokúvané v
oboch snemovniach FZ, patrí i bod, v ktorom vláda
ČSSR predkladá na schválenie Zmluvu o nešírení
jadrových zbraní. Súhlas FZ sa podla ústavného
zákona požaduje z toho dôvodu, že Zmluvu
má ratifikovať prezident republiky.
Zmluva o nešírení jadrových zbraní
sa považuje nielen za významný krok, ktorý
je úplne v súlade s úsilím čs.
zahraničnej politiky v oblasti odzbrojenia, ale oceňujeme
ju súčasne ako dôležitý dokument,
od ktorého očakávame, že priaznivo ovplyvní
súčasnú situáciu vo svete a tiež
i jej budúci vývoj.
Vo svojich dôsledkoch sa Zmluva dotyka závažných
medzinárodných politických, ekonomických
a vedecko-technických problémov. Jej ťažisko
je hlavne v oblasti politických vzťahov medzi štátmi.
Predstavuje krok, ktorý má prispieť k posilneniu
medzinárodného mieru a bezpečnosti, ku zníženiu
nebezpečenstva vzniku nukleárnej vojny a otvoriť
cestu k ďalším významným odzbrojovacím
opatreniam.
Spolu s vládami iných štátov očakáva
i vláda ČSSR, že prijatie Zmluvy posunie svet
bližšie k tej vytúženej chvíli, keď
štáty zastavia premenu veľkej časti spoločenských
zdrojov na hromadenie prostriedkov skazy. Podporujeme Zmluvu ako
významný pokrok. Energia skrytá v atómovom
jadre, môže sa takto úplnejšie použiť
pre tvorivú mierovú prácu k prospechu celého
ľudstva. Je smutnou skutočnosťou, že už
od tej chvíle, kedy sa poprvé podarilo rozštiepiť
atómové jadro a uvoľniť z neho obrovskú
energiu, bohužiaľ, omnoho väčšiu pozornosť
venovali vlády využitiu tohto objavu práve
pre vojenské potreby. Početné štáby
najlepších vedcov a technikov pracovali naplno, s
najväčším vypätím vôle
a umu. Výsledkom sú zbrane, ktorých účinky
presahujú všetko, čo ľudstvo vo svojej
doterajšej histórii vynašlo.
Je známe, že jadrové zbrane majú niekoľkonásobne
väčšiu ničivú silu ako všetky
tie, ktoré boli použité vo vojnách od
dôb, kedy bol vynájdený strelný prach.
Plným právom sa už pred niekoľkými
rokmi poukazovalo na to, že keby sa tieto prostriedky použili
vo vojne, znamenalo by to pre ľudstvo nepredstaviteľnú
pohromu. Vytvorila by sa situácia, v ktorej by v pravom
slova zmysle živí závideli mŕtvym.
Zvyšovanie zásob jadrových zbraní je
obrovským a stálym nebezpečenstvom toho,
že sa lavína skazy uvoľní, že dôjde
k nukleárnej vojne, ktorá ohrozí samotnú
existenciu ľudstva a civilizácie. V tejto situácii
trvá napätie vo vzťahu medzi štátmi,
vzájomná nedôvera a podozieravosť. vedie
to k tomu, že sa stále rýchlejšie odvíja
nekonečná špirála závodov v zbrojení,
vo výrobe nových, dokonalejších a hrozivejších
ničivých prostriedkov. Vytvára sa pritom,
bohužiaľ, paradoxná situácia. Čím
viacej sa zvyšujú zásoby jadrových a
iných zbraní hromadnej skazy, tým menší
je pocit bezpečnosti, tým menej je pokoja a istoty.
Sprievodným javom existencie jadrových zbraní
je i to, že neistota a zníženie bezpečnosti
sa týka nielen štátov, ktoré tieto zbrane
vlastnia, ale všetkých národov sveta. Vedomie
bezvýchodnej situácie a nebezpečenstvo, ktoré
prináša jej ďalšie pokračovanie,
sa vo svete stále viac a viac pociťuje. Reálne
uvažujúci ľudia vo všetkých krajinách
preto usilujú o to, aby sa tento zhubný proces zastavil.
Stupňuje sa tlak, aby sa pristúpilo k znižovaniu
zásob jadrových i iných zbraní hromadného
ničenia, aby boli vytvorené predpoklady k ich úplnej
likvidácii a k uskutočneniu všeobecného
a úplného odzbrojenia.
Je to však problém, ktorého riešenie je
mimoriadne ťažké. V mnohých krajinách
sú najvplyvnejšie politické, vojenské
a hospodárske kruhy zainteresované na pokračovaní
zbrojenia, ich vplyv je hlavnou prekážkou pre dosiahnutie
pokroku v odzbrojení.
Riešenie jednotlivých problémov v oblasti odzbrojenia
sťažuje i to, že v dnešnom svete v zložitých
podmienkach vzťahov medzi štátmi vládne
obava, že ktorékoľvek dohodnuté opatrenia
by mohli zmeniť vzájomný pomer síl,
narušiť existujúcu vratkú rovnováhu
a poskytnúť jednostranné výhody niektorému
z týchto štátov. Preto každý čin,
i keď obmedzeného a čiastočného
významu, sa veľmi starostlivo posudzuje zo všetkých
strán.
Z tejto príčiny pokrok v rokovaní o odzbrojení
a v riešení jednotlivých otázok je veľmi
pomalý. Tento stav zhoršuje ďalej i skutočnosť,
že tempo horúčkovitého zbrojenia sa
neznižuje, ale naopak stupňuje. Začiatkom päťdesiatych
rokov existovali vo svete len dve veľmoci, ktoré poznali
tajomstvo výroby jadrových zbraní. Na sklonku
šesťdesiatych rokov ich bolo už päť.
V posledných niekoľkých rokoch dosiahli ďalšie
štáty takého rozvoja jadrového výskumu,
že môžu i sami v priebehu niekoľkých
mesiacov vyrobiť jadrové zbrane. Patrí sem
najmä NSR, Japonsko, India, Švédsko, Švajčiarsko,
Brazília a Izrael.
Podľa súčasných odhadov sa počíta
s tým, že dnes už môže, alebo v najbližšej
dobe bude môcť vyrábať vlastné jadrové
zbrane asi 25 štátov. Doposiaľ ani jedna z týchto
krajín sa nerozhodla pristúpiť k výrobe
vlastných jadrových zbraní. v mnohých
z nich však bola a zostáva táto otázka
predmetom úvah a často i komplikovaných politických
rokovaní.
Bez ohľadu na to určité politické a
vojenské kruhy v niektorých štátoch
považujú vlastníctvo jadrových zbraní
za atribút postavenia veľmoci, za nevyhnuteľnú
podmienku ochrany národných záujmov príslušných
štátov. I keď sa im z rôznych príčin
zatiaľ nepodarilo začať s výrobou jadrových
zbraní, usilujú zo všetkých síl
aspoň o to, aby im zostala možnosť takéhoto
rozhodnutia kedykoľvek v budúcnosti. Niet pochybností
o tom, že keby niektorý zo štátov začal
vyrábať jadrové zbrane, znamenalo by to reťazovú
reakciu, ktorá by postupne zachvátila stále
širší a širší okruh krajín.
Som presvedčený, že tento vývoj by mal
nedozerne medzinárodno-politické dôsledky.
Je isté, že zvyšovanie výdavkov na zbrojenie
by ťažko doľahlo na národy prevažnej
väčšiny krajín sveta. Nevyhnuteľne
by to vyvolalo nové prekážky a ďalšie
komplikácie v riešení otázok odzbrojenia.
Preto je v záujme národov celého sveta, aby
nejadrové štáty nezačali vyrábať
nukleárne zbrane a ani ich nezískali od jadrových
mocností. Súčasne treba zabezpečiť,
aby štáty, ktoré už jadrové zbrane
majú, ich nemohli odovzdať tým štátom,
ktoré ich nevlastnia. A práve tieto ciele sleduje
Zmluva o nešírení jadrových zbraní.
V zásade sa tým taktiež vymedzuje rozsah, dosah
a význam z hľadiska upevnenia medzinárodného
mieru a bezpečnosti, ako i jej miesto v rámci odzbrojovacích
opatrení. Tento ohraničený cieľ Zmluvy
súčasne predurčuje, že sa Zmluva nijako
nedotýka existujúcich jadrových zbraní,
nepožaduje ich zničenie, ani zníženie
zásob. Neobmedzuje ani možnosť jadrových
mocností pokračovať v ďalšej výrobe
týchto zbraní. Práve tak nepožaduje
stiahnutie cudzích, predovšetkým amerických
jadrových zbraní, ktoré sú, jak je
všeobecne známo, rozmiestnené na území
mnohých štátov v rôznych častiach
sveta.
Z uvedených skutočností vyplýva, že
cieľom Zmluvy je uskutočniť celkom konkrétne,
svojím rozsahom ohraničené, avšak dosahom
pomerne významné opatrenie. Ich realizácia
by prispela ku stabilizácii a k lepšiemu pocitu istoty
vo vzťahoch medzi štátmi, najmä tým,
že by zabránila možnosti, aby ďalšie
štáty nastúpili na cestu jadrového zbrojenia.
Z hľadiska odstránenia hrozby nukleárnej vojny
by bolo iste lepšie, keby bolo už teraz dosiahnuté
dohody i o ďalších opatreniach a táto
dohoda bola včlenená do záväznej medzinárodnej
Zmluvy. Skúsenosti z rokovaní však ukazujú,
že prijatie takýchto radikálnych opatrení
naráža na úskalie, ktoré sa zatiaľ
nepodarilo preklenúť.
V tejto situácii je vhodné usilovať o prijatie
aspoň tých opatrení, ktoré by zabránili
ďalšiemu vážnemu súčasnému
zhoršeniu.
Podľa nášho názoru sa zmluva po na dobudnutí
platnosti stane nielen brázdou brániacou ďalšiemu
rozšíreniu jadrových zbraní, ale i potrebným
impulzom pre rokovania o odzbrojovacích opatreniach a vytvorí
výhodnejšie podmienky pre dosiahnutie dohody o ich
uskutočňovaní. V tom vidí čs.
vláda spolu s prevažnou väčšinou
ostatných štátov sveta základný
zmysel a význam Zmluvy o nešírení jadrových
zbraní. Tieto okolnosti nás vedú k tomu,
aby sme Zmluvu i pri vedomí jej ohraničeného
dosahu plne podporovali a usilovali o jej rýchle uvedenie
do života.
Ako som už poznamenal, sme si plne vedomí toho, že
samotná Zmluva nie je odzbrojovacím opatrením
v pravom slova zmysle, lebo nepožaduje zničenie ani
jedinej z doteraz nazhromaždených zbraní. Zdôrazňujem,
že nebezpečenstvo hroziace z možnosti vzniku
jadrovej vojny, môže byť s konečnou platnosťou
odstránené len likvidáciou jadrových
zbraní. Dokiaľ sa tohto cieľa nedosiahne, môžu
akékoľvek dielčie opatrenia túto hrozbu
len znížiť a obmedziť, v žiadnom prípade
ju však neodstránia. Zmluva o nešírení
je práve jedným z týchto dielčích
opatrení.