Návrh odůvodní ministr vnitra s. Jaromír
Obzina.
Ministr vnitra ČSSR doc. PhDr. J. Obzina, CSc.:
Soudruhu předsedo, vážené soudružky
poslankyně, vážení soudruzi poslanci,
Smlouva mezi Československou socialistickou republikou
a Německou demokratickou republikou o úpravě
dvojího státního občanství,
kterou jménem vlády předkládám
k projednání a ke schválení Federálnímu
shromáždění, má značný
politický význam. Cílem této smluvní
úpravy je jednak odstranit úplně a s konečnou
platností dnes existující případy
dvojího státního občanství
osob ve vztahu mezi Československou socialistickou republikou
a Německou demokratickou republikou, jednak i do budoucna
efektivně vyloučit vznik nových podobných
případů.
Existence dvojího státního občanství,
jak v průběhu historického vývoje
vznikla, vytváří situaci, v níž
jsou některé osoby považovány současně
oběma státy za vlastní občany se všemi
z toho plynoucími důsledky. To nemůžeme
považovat a také nepovažujeme za optimální
řešení. Proto smluvní vyřešení
otázek dvojího občanství, kterým
se právně tyto problémy překonávají,
bude mít kladný vliv na uspořádání
poměrů osob, kterých se tato úprava
bezprostředně dotýká a tím
i obou našich států. V tomto směru je
navrhovaná Smlouva z hlediska mezistátních
vztahů opatřením, likvidujícím
možnost potenciálních kolizí, a z hlediska
zainteresovaných občanů politickým
výrazem socialistického humanismu a péče
obou států o blaho a práva svých občanů.
V souladu s demokratickými principy socialistické
společnosti a právy občanů v obou
bratrských státech je rozhodnutí o tom, které
z obou státních občanství si osoba
ponechá, svěřeno této osobě,
která je uskuteční svobodnou volbou. Pokud
si občan ponechá státní občanství
toho státu, na jehož území žije,
nevyžaduje se od něho pro uskutečnění
volby žádný další úkon.
Jen v případech, kdy osoba s dvojím státním
občanstvím sama o svém občanství
nerozhodne, nastoupí automatické řešení
ze Smlouvy, které velmi důsledně vychází
z toho, ke kterému z našich států má
tato osoba bližší vztah, a pokud jde o děti,
přihlíží se též k prostředí,
v němž vyrůstaly, aby rozhodnutím o
státním občanství nebyly narušovány
rodinné, společenské a jiné vztahy
osob, o něž při rozhodování jde.
Smlouva se samozřejmě netýká osob
německé národnosti, které jsou československými
státními občany, ale výhradně
osob s dvojím státním občanstvím.
To znamená, že se dotýká pouze těch
osob, a to bez ohledu na jejich národnost, které
jsou dnes současnými právními řády
Československé socialistické republiky i
Německé demokratické republiky považovány
za vlastní občany.
Závěrem chci připomenout, že výkon
předložené Smlouvy je v působnosti České
socialistické republiky a Slovenské socialistické
republiky. Současně vyjadřuji přesvědčení,
že předložená Smlouva plně odpovídá
zájmům Československé socialistické
republiky a Německé demokratické republiky
a je výrazem přátelských internacionálních
vztahů mezi našimi státy. Ve svých důsledcích
je nejen projevem hlubokého socialistického humanismu,
nýbrž představuje i posílení
vážnosti státního občanství
Československé socialistické republiky i
Německé demokratické republiky v mezinárodním
měřítku.
Vážený soudruhu předsedo, vážené
soudružky poslankyně, vážení soudruzi
poslanci, prosím proto, abyste vzhledem k prospěchu
plynoucímu z navrhované Smlouvy pro náš
stát i občany, vyjádřili s jejím
uzavřením souhlas.
Předseda FS A. Indra: Děkuji soudruhu ministrovi.
Nyní prosím poslance Antonína Jankoviče,
který je společným zpravodajem výborů
Sněmovny lidu.
Zpravodaj poslanec SL A. Jankovič: Vážený
soudruhu předsedo Federálního shromáždění,
vážené soudružky a soudruzi poslanci,
Smlouva mezi Československou socialistickou republikou
a Německou demokratickou republikou o úpravě
dvojího státního občanství
je smlouvou závažnou, která má odstranit,
aby v budoucnu nedocházelo mezi našimi občany
a občany NDR k pochybení při posuzování
jejich státního občanství.
Otázky spojené se státním občanstvím
jsou pro každého občana velmi důležité,
neboť jsou s ním spojena jeho práva a povinnosti,
jako např. právo aktivně se účastnit
na hospodářském, kulturním a politickém
životě. Občan má právo na práci,
na odměnu za vykonanou práci, právo na odpočinek
po vykonané práci, na ochranu zdraví apod.;
má však také i povinnosti, a to zachovávat
ústavu a ostatní zákony, chránit a
upevňovat socialistické vlastnictví, svědomitě
a poctivě vykonávat veřejné funkce,
službu v ozbrojených silách a uvědoměle
zachovávat pravidla socialistického soužití.
Vzhledem k tomu má každý stát zájem
na tom, aby otázky, týkající se státního
občanství jeho příslušníků
byly jasné, nepřipouštěly různý
výklad, zejména pak, aby jeho příslušník
byl občanem jen jednoho státu. Jak dochází
ke vzniku dvojího státního občanství?
Mezi příslušníky různých
států se rozšiřují stále
více kontakty, které jsou motivovány jak
hospodářskými, tak kulturními, případně
sportovními důvody; do zahraničí jezdí
technici, montéři, vědečtí
a kulturní pracovníci, zvyšuje se rok co rok
počet občanů jezdících na rekreaci
do zahraničí. Z těchto kontaktů vznikají
mnohdy bližší osobní vztahy mezi příslušníky
obou národů, vyúsťující
v uzavření sňatků a zakládání
rodin, jejichž členové pak tou či onou
formou nabývají dvojí státní
občanství. Dvojí státní občanství
je proto nežádoucí, a to jak z hlediska praktického
životního postavení, tak i vývoje každého
jednotlivce, neboť občan s dvojím státním
občanstvím je zároveň příslušníkem
dvou států a podléhá také jejich
zákonodárství. Tím vznikají
nepříjemnosti a potíže, zejména
při závazku výkonu vojenské služby
apod. Tato situace se navíc umocňuje, je-li uzavřena
rodina, kdy právní postavení otce, matky
i dětí může být z hlediska státního
občanství rozlišné a může
tedy přinášet řadu problémů,
týkajících se rodinného života,
výchovy dětí, jazyka, kultury apod.
Aby odstranily tyto potíže, uzavírají
státy mezi sebou dvojstranné smlouvy, kterými
chtějí řešit nejen existující
případy, ale vhodnou formou i předcházet
dalšímu vzniku takových případů
dvojího státního občanství.
Předložený návrh Smlouvy mezi Československou
socialistickou republikou a Německou demokratickou republikou
o úpravě dvojího státního občanství
je příkladem takové smlouvy, neboť upravuje
jak případy odstranění dvojího
státního občanství, tak zabránění
vzniku dvojího státního občanství.
Smlouva tak dá možnost občanům zvolit
si vyhovující státní občanství
a zamezí tím i do budoucna vzniku dvojího
státního občanství u občanů
obou smluvních stran.
Soudružky a soudruzi poslanci, předkládaná
Smlouva odpovídá vzájemným vztahům
přátelství a spolupráce mezi Československou
socialistickou republikou a Německou demokratickou republikou.
Z pověření výborů ústavně
právního, zahraničního a branného
a bezpečnostního Sněmovny lidu proto navrhuji,
aby Federální shromáždění
Československé socialistické republiky s
ní vyslovilo souhlas a doporučilo ji presidentu
republiky k ratifikaci. - Děkuji za pozornost.
Předseda FS A. Indra: Děkuji soudruhu Jankovičovi.
Uděluji slovo poslanci Evženu Krauskopfovi, který
je společným zpravodajem výborů Sněmovny
národů.
Zpravodaj poslanec SN E. Krauskopf: Vážený
soudruhu předsedo Federálního shromáždění,
vážené soudružky a soudruzi poslanci,
předložená Smlouva mezi Československou
socialistickou republikou a Německou demokratickou republikou
o úpravě dvojího státního občanství,
podepsaná v Praze dne 10. října 1973, řeší
řadu otázek spojených s dvojím státním
občanstvím. Zpravodaj ústavně právního
výboru Sněmovny lidu poslanec Jankovič hovořil
o významu Smlouvy a důležitosti úpravy
poměrů spojených s touto problematikou.
Dovolte, abych svou pozornost zaměřil na to, jakým
způsobem jsou ve Smlouvě upraveny otázky
dvojího státního občanství
nezletilých dětí starších 14
let. A zde bych upozornil, že Smlouva tyto otázky
upravila obdobně jako Úmluva mezi Československou
socialistickou republikou a Svazem sovětských socialistických
republik o úpravě státního občanství
osob s dvojím státním občanstvím,
sjednaná v Praze dne 5. října 1957.
Podle článku 4 odst. 1 předložené
Smlouvy musí nezletilé osoby starší
14 let vyslovit souhlas se zvoleným státním
občanstvím svých rodičů. Takové
ustanovení neodporuje našemu právnímu
řádu, zejména pak ustanovení §
36 zákona o rodině, dle něhož rodiče
jsou oprávněni a povinni své nezletilé
děti zastupovat a spravovat jejich záležitosti,
neboť podle ustanovení § 9 občanského
zákona mají nezletilí způsobilost
jen k takovým právním úkonům,
které jsou svou povahou přiměřené
rozumové a mravní vyspělosti odpovídající
jejich věku. Při dnešním stupni morální
a politické vyspělosti naší mládeže
může nezletilý starší 14 let zajisté
posoudit sám i otázky související
se státním občanstvím. Vyčerpávajícím
způsobem je také řešeno dvojí
státní občanství ostatních
nezletilých dětí a jejich rodičů.
Vážené soudružky a soudruzi poslanci,
v souladu s vystoupením zpravodaje ústavně
právního výboru Sněmovny lidu poslance
Jankoviče doporučuji z pověření
výborů ústavně právního,
zahraničního a branného a bezpečnostního
výboru Sněmovny národů, aby Federální
shromáždění vyslovilo souhlas se Smlouvou
mezi Československou socialistickou republikou a Německou
demokratickou republikou o úpravě dvojího
státního občanství.
Předseda FS A. Indra: Děkuji poslanci Krauskopfovi.
Písemné přihlášky do rozpravy
jsem nedostal. Hlásí se někdo z poslanců
o slovo? Není tomu tak.
Můžeme tedy přistoupit k hlasování.
V zasedací síni je v této chvíli přítomno
161 poslanců Sněmovny lidu, 61 poslanců Sněmovny
národů zvolených v ČSR a 65 poslanců
zvolených v SSR. Obě sněmovny jsou tedy schopny
se usnášet.
Prosím poslance Sněmovny národů, kdo
z nich souhlasí s předloženým návrhem?
Děkuji. Je někdo proti? /Nikdo./
Zdržel se někdo hlasování? Není
tomu tak.
Kdo z poslanců Sněmovny lidu souhlasí s předloženým
návrhem? Děkuji.
Je někdo proti? /Nikdo./
Zdržel se někdo hlasování? Není
tomu tak.
Obě sněmovny vyslovily s návrhem souhlas.
Zjišťuji, že Federální shromáždění
ČSSR souhlasí se Smlouvou mezi Československou
socialistickou republikou a Německou demokratickou republikou
o úpravě dvojího státního občanství,
která byla podepsána v Praze dne 10. října
1973.
Nyní máme projednat, soudružky a soudruzi,
vládní návrh zákona o ochraně
označení původů výrobků.
Návrh jménem vlády ČSSR odůvodní
ministr pro technický a investiční rozvoj
s. Ladislav Šupka.
Ministr ČSSR pro technický a investiční
rozvoj ing. L. Šupka: Vážený soudruhu
předsedo, vážené soudružky a soudruzi
poslanci, vláda ČSSR předkládá
Federálnímu shromáždění
k projednání návrh zákona o ochraně
označení původu výrobků. Návrh
zákona vychází z koncepce hospodářské
politiky schválené XIV. sjezdem strany. Vyplňuje
mezeru v našem právním řádu spočívající
v tom, že označení původu výrobků
není dosud upraveno speciálním zákonem,
jak je tomu u vynálezů, průmyslových
vzorů a ochranných známek.
Naléhavost právní úpravy tohoto institutu
potvrzuje skutečnost, že otázkám označování
původu výrobků a zajištění
jeho účinné ochrany se v posledních
letech věnuje značná pozornost nejen ze strany
jednotlivých států, ale i v mezinárodních
organizacích. Dokladem toho je, že v rámci
RVHP i Světové organizace na ochranu duševního
vlastnictví byly vypracovány typové zákony,
které se staly východiskem také při
přípravě československého zákona.
Socialistické i kapitalistické státy jsou
si vědomy rostoucího ekonomického významu
označení původu výrobků a snaží
se ho proto postavit na pevný právní základ.
Označení původu se týká výrobků,
které za své specifické vlastnosti vděčí
zeměpisnému prostředí, v němž
byly vyrobeny. A právě tato sepjatost výrobků
s určitým zeměpisným prostředím
jim dodává jejich nenapodobitelnou jedinečnost,
ceněnou na světových trzích. Tak např.
kvalita žateckého chmelu je dána složením
tamní půdy a klimatickými poměry.
Jedinečnost plzeňského Prazdroje spočívá
v chmelu, sladu a vodě, z nichž je vařen, ve
sklepích, v nichž zraje, a přirozeně
je dána také dlouholetými zkušenostmi
a tradicí. Skutečnost, že výrobky opatřené
označením původu mají na domácím
i zahraničním trhu dobrou pověst a dosahuje
se za ně zpravidla vyšších cen, vede však
mnohdy ke zneužívání označení
původu pro výrobky, které nepocházejí
z daného nebo našeho zeměpisného prostředí
a kvalitou se nevyrovnají původnímu výrobku.
Nekalou soutěží je poškozován nejen
oprávněný uživatel označení
původu, ale zejména také spotřebitelé.
Speciální zákonná úprava slouží
tedy výrobcům i spotřebitelům.
Dovolte, abych co nejstručněji uvedl hlavní
principy předloženého návrhu zákona.
Zákon především definuje pojem označení
původu, zavádí tzv. přihlašovací
a zápisný princip, což znamená, že
ochrana podle tohoto zákona vzniká zápisem
označení původu do rejstříku
vedeného Úřadem pro vynálezy a objevy.
Zákon ukládá Úřadu provádět
formální i věcný průzkum přihlášek
označení původu. Výslovně stanoví,
že zapsané označení původu smí
užívat jen zapsaný uživatel, příkladno
uvádí formy zneužívání
zapsaného označení a zajišťuje
zapsanému uživateli právo domáhat se
zákazu takového zneužívání
jeho výlučných práv.
Návrh čs. zákona je v souladu s unifikačními
záměry v rámci RVHP vyjádřenými
typovým zákonem o ochraně označení
původu. V plném souladu je rovněž s
ustanoveními mezinárodní Lisabonské
dohody o ochraně označení původu a
jejich mezinárodním zápisu, jejíž
je naše republika členem.
Při vypracování zákona byl dodržen
postup stanovený jednacím řádem FS
a legislativními pravidly.
Při přípravě návrhu osnovy
zákona byly některé otázky konzultovány
s podniky, jakožto uživateli označení
původu i s experty. Připomínky k návrhu
zákona vzešlé z jednání výborů
Federálního shromáždění
byly pečlivě zváženy a využity
při jeho konečné formulaci.
Věcně se zákon dotkne zejména výrobků
z oboru zemědělství, potravinářského
průmyslu, ale i dalších průmyslových
odvětví. Jako příklad lze uvést
kromě již zmíněného plzeňského
piva a žateckého chmele zejména Pezinské
zámocké, Hurbanovské pivo, Třeboňského
kapra, Karlovarskou vřídelní sůl,
Český křišťál, Modranskou
keramiku, Jabloneckou bižuterii, Spišský travertin,
ale i Vítkovickou ocel a další tradiční
výrobky.
Většinou tedy jde o výrobky, o které
je na zahraničních trzích zájem a
které jsou proto pro národní hospodářství
devizově významné. Proslulost uvedených
označení však v některých případech,
jak jsem se již zmínil, vede zahraniční
konkurenci k jejich zneužívání. V současné
době probíhají před soudy v NSR a
Rakousku tři spory o označení plzeňské
pivo a karlovarská sůl.
Předkládaný zákon spolu s Lisabonskou
dohodou omezí možnost vzniku takovýchto sporů
a současně bude významnou oporou čs.
uživatelům při vedení eventuálních
sporů, pokud k nim přece jen dojde.
Vážené soudružky a soudruzi poslanci,
k realizaci zákona učiní Úřad
pro vynálezy a objevy příslušná
opatření, zejména vydá v souladu se
zákonem prováděcí předpis.