FEDERÁLNÍ SHROMÁŽDĚNÍ ČESKÉ A SLOVENSKÉ FEDERATIVNÍ REPUBLIKY 1991
VI. v. o.
882
Vládní návrh
Zásady zákona o dani z přidané hodnoty
I.
Úvodní ustanovení
Zásada č. 1
Daň z přidané hodnoty (dále jen "daň") je nepřímou daní, která postihuje prodej zboží a poskytování služeb v tuzemsku v rámci podnikatelské činnosti a dovoz zboží a služeb (dále jen "dodávky") způsobem a za podmínek vymezených v tomto zákoně. Daň je součástí úhrady dodávek a je uplatňována opakovaně bez ohledu na počet stupňů, kterými dodávka prochází.
Odůvodnění:
Daň postihuje zboží a služby, které jsou předmětem podnikatelské činnosti a na rozdíl od dosud uplatňované daně z obratu postupně v jednotlivých fázích realizace dodávek. Dále postihuje i dovoz zboží a služeb do tuzemska.
II.
Subjekty, plátci a poplatníci daně
Zásada č. 2
Subjekty daně jsou právnické a fyzické osoby, které jsou povinny platit daň. Pro účely tohoto zákona jsou subjekty daně plátci a poplatníci.
Odůvodnění:
Připravované zásady zákonů o správě daní ČNR a SNR uvažují se subjekty daní, které budou určeny jednotlivými daňovými zákony.
Zásada č. 3
Plátci daně jsou právnické a fyzické osoby, které provádějí v tuzemsku podnikatelskou činnost a jejichž obrat za předchozí rok překročil ...... Kčs a osoby provádějící podnikatelskou činnost, které se registrují jako plátci na vlastní žádost. Pokud zahájil podnikatel svou činnost v průběhu kalendářního roku, přepočte se dosažený obrat za tuto část roku pro účely určení limitu na celý kalendářní rok.
Odůvodnění:
V rámci vytvoření rovnoprávných podmínek pro všechny podnikatelské subjekty budou plátci daně veškeré právnické a fyzické osoby, s výjimkou těch, jejichž obrat bude nižší než např. 500 000, -Kčs. Podnikatelé se mohou registrovat i na vlastní žádost bez ohledu na výši dosaženého obratu za podmínek stanovených zákonem. Částka obratu bude stanovena na základě doporučení Rady Evropských společenství s přihlédnutím k našim podmínkám. Její výše musí být stanovena tak, aby nedocházelo k podstatnému krácení daňových výnosů a aby od daňové povinnosti byli současně osvobozeni drobní podnikatelé, u nichž by uplatnění daňové povinnosti znamenalo nepřiměřené nároky na administrativu v poměru k daňovému výnosu. Subjekty osvobozené od daňové povinnosti nebudou mít nárok na odpočet předběžné zaplacené daně na předchozích stupních.
Plátcem daně budou nejen tuzemské subjekty, ale i cizí podnikatelé, pokud podnikají v tuzemsku (prodávají zboží a poskytují služby).
Zásada č. 4
Poplatníky daně jsou právnické nebo fyzické osoby, které nejsou registrovány jako plátci daně.
Odůvodnění:
Poplatníci daně budou občané, podnikatelé a právnické osoby neregistrované jako plátci daně. Poplatníci tedy mají povinnost vždy zaplatit daň, a to i při dovozu, ale nebudou mít nárok na odpočet předběžně zaplacené daně.
Zásada č. 5
Subjekty daně při dovozu jsou plátci i poplatníci daně, kteří dovážejí zboží do tuzemska.
Odůvodnění:
V případě dovozu je třeba, aby zákon umožnil zdanit i fyzické a právnické osoby, které dovážejí zboží a nejsou registrovány jako plátci daně z přidané hodnoty. Tato zákonná úprava je běžná v zemích Evropského společenství.
III.
Předmět daně
Zásada č. 6
Dani podléhají veškeré dodávky.
Odůvodnění:
Dani z přidané hodnoty podléhá v zásadě veškerý prodej zboží a poskytování služeb za úhradu včetně dovozu v rámci podnikatelské činnosti (tzn. např. i prodej realit, pronájem bytů, leasing a veškeré služby) s tím, že výjimečně bude prodej některých druhů zboží a poskytování služeb od daně osvobozeno. Konkretizace bude provedena v části zákona, která bude pojednávat o osvobození od daně.
Zásada č. 7
Dani z přidané hodnoty podléhá také použití zboží a služeb, původně určených pro účely podnikání, pro vlastní spotřebu podnikatele, jeho rodiny, zaměstnanců, společníků, podílníků a nebo pro účely přímo nesouvisející s podnikatelskou činností.
Odůvodnění:
Stejně jako prodej podléhá dani i vlastní spotřeba podnikatele a nebo použití pro jiné účely než pro podnikání.
IV.
Vznik daňové povinnosti
Zásada č. 8
Daňová povinnost vzniká dnem dodání zboží nebo poskytnutí služby uvedeným na účetním dokladu, popřípadě dokladu o vnitropodnikovém použití zboží.
Odůvodnění:
Vznik daňové povinnosti je třeba vázat na kontrolovatelný termín, kterým.je den uvedený na účetním dokladu potvrzujícím dodání zboží či služby.
Zásada č. 9
Daňová povinnost při dovozu zboží vzniká dnem rozhodnutí celnice o propuštění zboží do volného oběhu, při dovozu služeb vzniká dnem, kdy se služba začíná poskytovat.
Odůvodnění:
U dovozu zboží musí nejdříve dojít k proclení zboží, určení celní hodnoty, cla a následně ke stanovení daně. V případě, že zboží unikne celnímu řízení a to je dodatečně zahájeno, musí nejprve proběhnout celní řízení a následně je stanovena daň. Pokud vůbec neproběhne celní řízení, daňová povinnost nevzniká.
V.
Základ daně
Zásada č. 10
Základem daně je:
a) úhrada, kterou prodávající obdržel nebo měl obdržet od kupujícího při dodávce včetně spotřební daně,
b) v případě dovozu zboží součet celní hodnoty, cla a jiných dávek vybíraných při dovozu, spotřební daně a popřípadě i dalších nákladů, které jsou vynaloženy do doby než se zboží dostane do prvního místa určení v tuzemsku.
Odůvodnění:
Do základu daně vcházejí všechny cenotvorné prvky, jako např. náklady na balení, přepravu, pojistné, cenové bonifikace, úroky, cenové dotace a i spotřební daň, která bude upravena zvláštním zákonem. Tam, kde nebude možné úhradu jednoznačně určit, bude určen způsob propočtu ceny nebo použita cena dosažená na trhu.
Zásada č. 11
Pokud je některá ze složek základu daně vyjádřena v zahraniční měně, přepočte se tato měna na tuzemskou měnu podle kursu devizového trhu SBČS platného v den vzniku daňové povinnosti.
VI.
Sazby daně
Zásada č. 12
Sazby daně jsou určeny pro zboží a služby procentem z daňového základu. Tyto sazby platí i pro daň při dovozu.
Varianta A |
- základní sazba 20 % |
Varianta B |
- základní sazba 25 % |
|
- snížená sazba 5 % |
Odůvodnění:
Podrobnější zdůvodnění jednotlivých variant je uvedeno v politickém a ekonomickém rozboru v části V. Konkrétní rozdělení zboží a služeb do daňových pásem bude provedeno v paragrafovém znění zákona ve vazbě na změny systému klasifikací a s přihlédnutím k doporučením Rady Evropských společenství.
VII.
Osvobození od daňové povinnosti
Zásada č. 13
Od daňové povinnosti je osvobozen vybraný okruh činností, a to především ty činnosti, u nichž lze velmi obtížně určit základ daně, například peněžní služby bank a pojišťoven, dále dodávky, které jsou z převážné části hrazeny státem nebo u nichž není zájem na dalším zvyšování úhrady.
Odůvodnění:
Věcné osvobození od daňové povinnosti bude vycházet z doporučení Rady Evropského společenství při snaze o minimalizaci rozsahu osvobození a bude konkretizováno při přípravě paragrafového znění.
Zásada č. 14
Dodávky při vývozu nepodléhají dani s tím, že vývozce má nárok na odpočet předběžně zaplacené daně. Dodávka musí být přitom prokazatelně vyvezena.
Odůvodnění:
Vývoz nebude podléhat dani z přidané hodnoty, ale bude umožněn odpočet předběžně zaplacené daně.
Zásada č. 15
Při dovozu budou od daně osvobozeny některé dodávky, na které se vztahuje osvobození od dovozního cla v souladu s platnou zákonnou úpravou v celní oblasti a vybraný okruh dodávek za podmínek stanovených v zákoně.
Odůvodnění:
U dovozu budou jmenovitě určeny případy, na které se vztahuje osvobození od daně, a to ve vazbě na platnou zákonnou úpravu v celní oblasti (např. osvobození od cla pro turisty). Vzhledem k tomu, že celní předpisy umožňují poměrně široký rozsah osvobození od cla, není však možné osvobodit všechno toto zboží i od daňové povinnosti, protože by to znamenalo odlišné daňové podmínky pro nákup a prodej zboží z tuzemska a ze zahraničí.
VIII.
Odpočet předběžně zaplacené daně
Zásada č. 16
Nárok na odpočet předběžně zaplacené daně od vlastní daňové povinnosti má plátce daně dnem jejího vzniku. V případě, že předběžně zaplacená daň je vyšší než daňová povinnost plátce, má nárok na úhradu tohoto rozdílu od příslušného finančního orgánu. Nárok na odpočet má plátce daně i ve zvlášť vymezených případech, například při vrácení dodávky, jejím zničení a oprávněné reklamaci.
Odůvodnění:
Nárok na odpočet předběžně zaplacené daně má pouze plátce, a to dnem vzniku daňové povinnosti.
Zásada č. 17
Při kombinaci činností, u kterých vzniká nárok na odpočet a činností osvobozených od daně, kde není nárok na odpočet, je možné odpočítat pouze tu předběžně zaplacenou daň, která se vztahuje k činnosti, která je předmětem zdanění.
Odůvodnění:
Při podnikatelské činnosti může vzniknout situace, kdy podnikatel pro výrobu zboží nebo poskytování služeb nakupuje dodávky, které jsou jak předmětem zdanění, tak i osvobozeny od daně. Nárok na odpočet pak vzniká pouze u těch dodávek, které jsou na vstupu zdaňovány.
Zásada č. 18
Nárok na odpočet předběžně zaplacené daně nevzniká:
a) poplatníku daně,
b) plátci daně při nákupu zboží a služeb určených k činnostem osvobozeným od daně,
c) plátci daně při použití dodávek, původně určených k podnikatelské činnosti, pro vlastní spotřebu a pro účely nesouvisející s podnikáním a při nákupu osobního automobilu s výjimkou jeho nákupu pro další prodej,
Odůvodnění:
Na odpočet daně nevzniká nárok především plátci daně při nákupu dodávek, které jsou určeny pro výstupy nepodléhající zdanění a ve vybraných případech (např. osobní spotřeba). Nárok na odpočet nevzniká v žádném případě poplatníku daně. Konkrétní případy budou uvedeny přímo v zákoně.
IX.
Zvláštní způsob zdanění některých činností
Zásada č. 19
Zvláštní způsob zdanění (průměrná sazba, paušál) bude stanoven pro plátce daně, kteří provádějí některé vybrané okruhy činností (například maloobchod, služby veřejného stravování a přechodného ubytování). Při použití průměrné sazby musí být dodržen princip, že tento způsob zdanění nesmí vést k dani podstatně odlišné od daně stanovené obecně závazným způsobem.
Odůvodnění:
Pro plátce daně, kteří podnikají v uvedených vybraných činnostech budou stanoveny odlišné způsoby zdanění (např. průměrnou sazbou nebo paušální částkou). Konkrétní způsoby určení zvláštních sazeb nebo paušálu budou stanoveny v zákoně.
Jedná se o činnosti, kde by vzhledem k jejich charakteru docházelo při uplatnění obecně závazných způsobů zdanění ke zvýšení administrativy a nákladů na sledování, evidenci a kontrolu daně, jak u podnikatelů, tak i finančních orgánů.
Plátci bude dána možnost volby způsobu zdanění obecně závazným způsobem, průměrnou sazbou nebo paušálem za podmínek a termínů blíže vymezených zákonem, a to tak, aby byla vyloučena možnost daňového úniku.
Zásada č. 20
Uplatnění zvláštního způsobu zdanění je plátce povinen ohlásit finančnímu orgánu vždy k 1. 1. běžného roku a uplatňovat ho nejméně po dobu [... roků].
Odůvodnění:
Pro uplatnění zvláštního způsobu zdanění je třeba stanovit určitá pravidla tak, aby nedocházelo k častým změnám a zbytečným administrativním úkonům.
X.
Vystavování dokladů a vedení výkazů
Zásada č. 21
Plátce daně je povinen u dodávek vystavit doklad, na kterém bude jako samostatná položka uvedena daň.
Odůvodnění:
Vzhledem k základním principům daně, zejména odpočtu předběžně zaplacené daně, je nutné daň zvlášť evidovat.
Zásada č. 22
Doklad o dodávce musí minimálně obsahovat tyto údaje:
a) obchodní jméno, sídlo, u fyzických osob místo podnikání a bydliště a identifikační číslo dodavatele,
b) obchodní jméno, sídlo, u fyzických osob místo podnikání a bydliště a identifikační číslo odběratele,
c) množství, obchodní označení a klasifikační označení zboží nebo služby,
d) den dodávky,
e) výši úhrady za realizované zboží nebo službu,
f) částku daně připadající na realizovaný prodej.
Odůvodnění:
Současná právní úprava nestanovuje závazné údaje, které by měl obsahovat doklad o prodeji, a proto je nutné rozsah těchto údajů stanovit v tomto zákoně.
Zásada č. 23
Plátce daně je povinen vést výkazy, ve kterých jsou uvedeny údaje rozhodné pro stanovení daně a základu pro její výpočet sestavené na základě údajů účetnictví.
Odůvodnění:
Zavedení systému daně z přidané hodnoty bude vyžadovat určité úpravy ve vedení účetnictví a fakturace tak, aby na všech dokladech o dodávkách byla jako samostatná položka uvedena daň z přidané hodnoty a spotřební daň.
XI.
Registrace a oznamovací povinnost
Zásada č. 24
Pokud subjekt daně překročí stanovenou částku obratu v předchozím roce (viz zásada č. 3), je povinen se do [........] následujícího roku registrovat u příslušného finančního orgánu jako plátce daně.
Odůvodnění:
V případě, že se dosavadní subjekt daně stane plátcem daně, je povinen tuto skutečnost oznámit příslušnému finančnímu orgánu a zaregistrovat se jako plátce daně. Konstrukce registračního čísla by měla odlišovat subjekty od plátců daně.
Zásada č. 25
Subjekt daně se může registrovat jako plátce daně na vlastní žádost bez ohledu na dosažení hranice zdanitelného obratu.
Odůvodnění:
Zákon umožní podnikateli zaregistrovat se na vlastní žádost i při nižším obratu než bude stanovená částka, což znamená možnost uplatnění nároku na odpočet předběžně zaplacené daně.
XII.
Správa daně
Zásada č. 26
Plátci daně jsou povinni ve stanoveném termínu a určeným způsobem sami daň přiznat na předepsaných formulářích, provést oprávnění odpočty z předběžně zaplacené daně a daň měsíčně odvést.
Odůvodnění:
Vychází se z principu samozdaňování, při kterém je plátce daně povinen sám vypořádat svou daňovou povinnost. Období pro odvod do státního rozpočtu bude stanoveno jednotně pro všechny plátce a to jednou měsíčně, aby byl zajištěn pravidelný příjem státního rozpočtu a tak i umožněny odpočty předběžně zaplacené daně.
Zásada č. 27
Poplatníci daně jsou při dovozu povinni ve stanoveném termínu a určeným způsobem sami daň přiznat, a to ústně nebo na předepsaném formuláři a daň ve stanoveném termínu zaplatit.
Odůvodnění:
Daň při dovozu budou spravovat orgány celní správy, proto bude zapotřebí uvést do souladu celní a daňové předpisy a tato úprava vyžaduje rovněž změnu ústavního zákona. Z tohoto důvodu je nutno umožnit také ústní přiznání daňové povinnosti pro poplatníky, kteří nebudou dovážet zboží za účelem podnikání, ale pro osobní potřebu.
Zásada č. 28
Sankce budou vyměřovány v těchto případech:
a) za nedodržení lhůt pro odvod daně,
b) za neodvedení nebo zkrácení odvodu daně,
c) za nesplnění povinnosti registrace a oznamovací povinnosti dle tohoto zákona.
V případě nesplnění povinnosti registrace a oznamovací povinnosti bude sankce stanovena pevnou částkou, v ostatních případech procentem z dlužné částky. Uplatněním sankce není dotčena povinnost zaplatit dlužnou daň ani trestní odpovědnost.
Odůvodnění:
Přestože budou schváleny samostatné zákony ČNR a SNR o správě daní, považujeme za vhodnější z hlediska komplexního řešení zákona o dani z přidané hodnoty uvést rozhodující otázky správy daně (např. lhůty odvodů, sankce) přímo do tohoto zákona. Problematiku správního řízení v oblasti daní budou zásadně řešit republikové zákony o správě daní.
XIII.
Závěrečná, přechodná a zrušovací opatření
Zásada č. 29
K datu účinnosti zákona o dani z přidané hodnoty se rusí platnost dosavadního zákona o dani z obratu včetně prováděcí vyhlášky a Sazebníku daně z obratu. Podle těchto předpisů se však budou posuzovat výsledky kontrol finančních orgánů, a to ještě 3 roky po zavedení daně z přidané hodnoty.
Odůvodnění:
Vzhledem k tomu, že doba promlčení v zákoně o dani z obratu je stanovena v délce tří let, je třeba ještě v tomto období vypořádávat případné kontrolní nálezy podle předpisů platných pro daň z obratu.
Zásada č. 30
Po nabytí účinnosti zákona o dani z přidané hodnoty plátci daně odečtou daň z obratu zaplacenou při nákupu zboží pro podnikatelskou činnost, a to buď najednou a nebo po částech, pokud již zaplacená daň překročí částku...... Kčs. Podmínkou pro nárok na odpočet je provedení inventur k 31. 12. 1992.
Odůvodnění:
Pro přechod na mechanismus daně z přidané hodnoty je nezbytné umožnit odpočet již zaplacené daně z obratu při nákupu výrobků pro podnikatelskou činnost, a proto je nutné pro tyto účely vytvořit rezervu v příslušném státním rozpočtu. U větších částek (např. investice) bude odpočet proveden postupně v několika splátkách, u menších částek jednorázově v rámci běžných odpočtů.
Vymezení dalších podmínek přechodu ze systému daně z obratu k systému daně z přidané hodnoty bude uvedeno v paragrafovém znění zákona.
Zásada č. 31
Zákon o dani nabývá účinnosti dnem 1. ledna 1993.
Odůvodnění:
Datum účinnosti zákona je shodné s datem provedení komplexní daňové reformy.
V Praze dne 29. srpna 1991
Předseda vlády ČSFR
Čalfa v. r.
Ministr financí ČSFR
Klaus v. r.
Politický a ekonomický rozbor k zásadám zákona o dani z přidané hodnoty
I. Úvod
Strategie ekonomické reformy, jejímž cílem je přechod ekonomiky ČSFR na podmínky tržního hospodářství počítá s komplexní daňovou reformou. Tento záměr federální vlády byl obsažen v jejím programovém prohlášení, v usnesení č. 342/1990 ze dne 14. 5. 1990 o postupu a zajištění ekonomické reformy a je i součástí scénáře ekonomické reformy ze září 1990.
Celková koncepce daňové reformy byla zpracována Federálním ministerstvem financí ve spolupráci s ministerstvy financí obou republik a schválena usnesením vlády ČSFR pod č. 532/1990 ze dne 2. 8. 1990. Postup daňové reformy byl projednáván na jednání Finanční rady ČSFR dne 22. 4. 1991, kde byla potvrzena nezbytnost její realizace k 1. 1. 1993.
Jedním ze základnách prvků daňové reformy je přechod na systém daně z přidané hodnoty, jejíž uplatňování je běžné v radě vyspělých zemí s tržní ekonomikou. Zavedení této daně v ČSFR bude základem pro sblížení našeho daňového systému s daňovými mechanismy uplatňovanými zejména ve státech Evropského společenství a dále nezbytným předpokladem pro odstranění jedné z administrativních bariér při zapojení ČSFR do celoevropských integračních procesů.
Ke zpracování zásad zákona o dani z přidané hodnoty (dále jen daně) bylo proto využito poznatků z analýzy uplatňovaných daňových zákonů a reforem v celé radě zemí a zejména ve státech Evropského společenství.
Návrh zásad byl zpracován pracovní skupinou složenou ze zástupců všech tří ministerstev financí. Zásady zákona vycházejí z předpokladu jednotného daňového systému v rámci ČSFR, což není v rozporu s posílením kompetencí republik. Rozdělení výnosu daně bude dáno rozpočtovými pravidly na základě politického rozhodnutí.
II. Současný stav
Stávající systém zdaňování formou daně z obratu nepůsobil a ani po změnách k 1. 1. 1991 nepůsobí dostatečně účinně jako aktivní nástroj hospodářské politiky státu. Do konce roku 1990 se orientoval pouze na pasivní vyrovnávání rozdílu mezi maloobchodní a velkoobchodní cenou spotřebního zboží. V souvislosti s realizací cenové liberalizace a propojením cenových okruhů k 1. 1. 1991 byl sice tento hlavní nedostatek odstraněn, nadále však není daň z obratu uplatňována na všechny subjekty působící v ekonomice a zejména na velkou část výkonů a služeb. Zásadní problémy řešené výjimkami jsou především u soukromých podnikatelů nezapsaných v podnikovém rejstříku. Stávající legislativní úprava umožňuje nejednotný výklad a tím i daňové úniky.
Systém daně z obratu dosud uplatňovaný v ČSFR je charakterizován tím, že se jedná o nepřímou spotřební daň, která zatěžuje prodej, popř. vnitropodnikové použití zboží a některé výkony. Daň se neuplatňuje u dodávek pro výrobní spotřebu a na vývoz a jsou jí zatěžovány jen ty výrobky a výkony, jež jsou uvedeny v Sazebníku daně z obratu, a to v přímé vazbě na Jednotnou klasifikací průmyslových oborů a výrobků. Daň z obratu se u téhož zboží uplatňuje pouze jednou. Okruh plátců daně je vymezen zákonem, nepatří sem zejména fyzické osoby - tzn. i podnikatelé nezapsaní v podnikovém rejstříku. Zákonná úprava daně z obratu je v působnosti federálního ministerstva financí, správa daní v působnosti ministerstev financí ČR a SR.
Přes změny provedené k 1. 1. 1991 v cenové a daňové oblasti, zejména odstranění záporné daně z obratu, sjednocení sazeb daně do čtyř pásem a propojení cenových okruhů, nevyhovuje upravený systém daně z obratu podmínkám přechodu k tržnímu hospodářství a především jeho plnému uplatňování.
Záměrem ekonomické reformy v daňové oblasti je nahradit dosud uplatňovaný systém daně z obratu systémem daně z přidané hodnoty a přiblížit se tak evropskému standardu i v daňové oblasti a vytvořit předpoklady pro zapojení ČSFR do celoevropského integračního procesu.
III. Základní principy systému daně z přidané hodnoty
Daň z přidané hodnoty, která se uplatňuje ve většině vyspělých evropských států a zejména v zemích Evropského společenství, se výrazně lisí od daně z obratu. Tato daň je svou ekonomickou podstatou obecnou spotřební (nepřímou) daní, která zatěžuje konečného spotřebitele, ale odvádí ji dodavatel. Tato daň tedy postihuje veškerou veřejnou i soukromou spotřebu, tedy i vlastní spotřebu podnikatele a postihuje i dovoz. Protože z technických důvodů není možné vybírat tuto daň u spotřebitele, jsou plátci daně v zásadě všichni dodavatelé zboží či služeb (jak fyzické, tak i právnické osoby). Tato daň však nezatěžuje ani majetek ani důchod toho, kdo ji odvádí, protože plátci daně vystupují pouze v roli výběrcích této daně. Daň z přidané hodnoty se na rozdíl od daně z obratu vybírá po částech na jednotlivých fázích výroby a odbytu při prodeji a nákupu. Plátce daně má právo si odečíst od své daňové povinnosti tu částku daně, kterou zaplatil svým dodavatelům při nákupu zboží či služeb. Tíhu daně nese konečný spotřebitel v prodejní ceně nakoupeného zboží či služby. Všechny výrobky i služby jsou u konečného spotřebitele zdaněny stejnou sazbou daně bez ohledu na to, kolika stupni výroby nebo obchodu ke spotřebiteli prošly.
Hlavní výhody zavedení systému daně z přidané hodnoty lze stručně charakterizovat takto:
- Daň je neutrální ke konkurenci (nerozlisuje, zda se jedná o podnik, drobného řemeslníka či obchodníka) i vůči organizační struktuře podnikatele. Konečné zdanění vůbec nezávisí na počtu provedených transakcí od výrobce ke konečnému spotřebiteli, ale na celkové výši přidané hodnoty.
- Daň je neutrální k zahraničnímu obchodu, protože dovoz zboží je zdaňován ve stejné výši jako tuzemské zboží a export není zdaňován.
- Daň je transparentní, vylučuje jakoukoli nahodilost a zdaňuje jak služby, tak i zboží na všech stupních zpracování při prodeji a nákupu.
- Je čistou daní, protože dodavatel odvádí státu jen tu část daně, která připadá na jeho přidanou hodnotu. Daň tedy zatíží jedině a výlučně tu část hodnoty zboží či služby, kterou výrobce či obchodník přidal k hodnotě zboží či služby vytvořené předchozími dodavateli. Daní tedy bude zatížen pouze rozdíl mezi cenou při nákupu a požadovanou cenou zboží či služby.
- Systém daně, pokud je dobře promyšlen a důsledně realizován, nutí k daňové disciplíně a účinně zabraňuje daňovým únikům. Plátce daně si může odpočítat daň, kterou zaplatil při nákupu zboží či služby, pokud je nepoužil pro osobní spotřebu. Tento systém odpočtů předběžně zaplacené daně zároveň nutí všechny zainteresované podnikatele vést pečlivě záznamy o veškerých operacích a účtovat správnou cenu včetně daně a nutí je k daňové disciplíně.
- Systém daně z přidané hodnoty umožňuje změnou sazby daně realizovat záměry státu ve spotřebě určitého druhu zboží či služeb.
Zavedení této daně má však i některé nevýhody. I když je základní princip daně z přidané hodnoty ve své podstatě značně jednoduchý, bývá jeho pochopení i uplatnění v praxi dosti obtížné, jak ukazují zkušenosti z některých zemí. Vyžádá si to proto seznámení široké veřejnosti se systémem daně a důkladné proškolení širokého okruhu pracovníků z hospodářské i finanční sféry. Dále je třeba uvažovat s nárůstem administrativních prací spojených s evidencí daně, a to jak u dodavatelů, tak i odběratelů. Zkušenosti ze zemí, kde je již tento systém delší dobu zaveden, prokazují, že tento problém je možno úspěšně řešit pouze využitím výpočetní techniky. To si vyžádá zvýšené náklady spojené s přípravou a zaváděním systému této daně. Rovněž je třeba počítat s tím, že v počáteční fázi po zavedení daně z přidané hodnoty klesá dočasně daňový výnos pro státní rozpočet oproti předpokladu, což potvrzují zkušeností ze zemí, kde byl tento systém zaváděn.
Zvláštní místo v systému daně z přidané hodnoty bude patřit dani při dovozu. Pro tuto daň budou platit stejné sazby jako pro daň z přidané hodnoty. Daň bude vybírána jednorázově orgány celní správy společně se clem, tato úprava vyžaduje změnu ústavního zákona. Subjektem daně budou plátci i poplatníci, tj. právnické a fyzické osoby, které zboží dovážejí. Ustanovení o dani při dovozu budou součástí zákona o dani z přidané hodnoty.
Vybrané zboží spotřebního charakteru bude obdobně jako v ostatních státech uplatňujících systém daně z přidané hodnoty zatíženo tzv. spotřební daní. Tato daň by měla být uplatněna u piva, vína a medoviny, lihu a lihovin, tabákových výrobků a uhlovodíkových paliv a maziv. Spotřební daně se vybírají jednorázově pevnou částkou na jednotku množství, místo a způsob výběru těchto daní bude stanoven přímo v zákoně o spotřebních daních pro jednotlivé druhy výrobků. Spotřební daň je součástí základu pro výpočet daně z přidané hodnoty ve všech navazujících stupních.
IV. Výpočet a odvod daně z přidané hodnoty
Podstatu mechanismu zdaňování formou daně z přidané hodnoty lze názorně dokumentovat na příkladu:
a |
b |
c |
d |
e |
f |
g |
h |
Podnik I |
0 |
0 |
100 |
100 |
14 |
14 |
114 |
Podnik II |
100 |
14 |
50 |
150 |
21 |
7 |
171 |
Podnik III |
150 |
21 |
100 |
250 |
35 |
14 |
285 |
Kon. spotřebitel |
250 |
35 |
- |
- |
- |
- |
- |
Celkem |
- |
- |
250 |
- |
- |
35 |
- |