Weiter wird mitgeteilt, dass die Wahlkommission die mit römischen Ziffern bezeichneten Stimmzetteln für beide Kandidatenlisten als giltig anerkannt hat.
Der Standpunkt der Wahlkommission, dass für die Zuerkennung des aktiven und passiven Wahlrechtes die auf dem Betriebe verbrachte Dienstzeit, soweit dieselbe als Nachweis der bergmännischen Praxis dienen kann und nicht ununterbrochen laut § 6 des Gesetzes vom 25. Feber 1920, S. d. G. u. V., Nr. 144 zu sein braucht, angerechnet wird, wird gebilligt.
Der Vorgang der Wahlkommission war umsichtig und einwandfrei.
Von einer Benachteiligung der Minderheit kann nicht gesprochen werden, da 2 zweifelhafte Stimmen nach Uiberprüfung derselben der Liste I. gehören könnten.
Gegen diese Entscheidung ist eine weitere Berufung laut § 17 der Wahlordnung unzulässig.
Der Leiter des Revierbergamtes:
(Unterschriff.)
Tisk 1687/8.
Překlad.
Interpelace
senátora Fahrnera a soudruhů
vládě
stran poškození správce panství Hanuše Kirschneka ve Fichtenbachu u Domažlic dobrovolným prodejem panství Fichtenbachu městské obci Domažlické.
Ministerstvo zemědělství nařídilo dopisem ze dne 21. července 1919, čís. 19986/1919 nucenou správu panství Fichtenbachu. Dne 28. února 1922 schválil Pozemkový úřad dědicům dřívějšího majitele Fichtenbachu inž. Balke v Berlíně-Schönebergu prodej tohoto panství z volné ruky městské obci Domažlické. Městská obec Domažlická převzala dne 3. dubna 1922 Fichtenbach a nucená správa byla dnem 15. dubna 1922 zrušena.
Kupní smlouva, Pozemkovým úřadem schválená, obsahuje v bodu 6, odst. 3. tuto klausuli:
>Obec Domažlická nevstupuje do žádného služebního poměru se zaměstnanci velkostatku Fichtenbachu, bude však za nynějších podmínek tento personál do 1. dubna 1923 zaměstnávati a odměňovati, i jest povinností strany prodávající pečovati o to, aby dnem 1. dubna 1923 služební poměry tohoto personálu byly skoncovány, pokud ho obec Domažlická nepřevezme do svých služeb jakožto personál obecní.
Na základě této kupní smlouvy obdržel pan správec Hanuš Kirschnek ihned po uzavření koupě výpověď ke dni 1. dubna 1923.
Intervence u právního oddělení Pozemkového úřadu ukázala, že Pozemkový úřad dobrovolný prodej neuznává za provádění pozemkové reformy a že následkem toho také nechce hraditi škod, které pro zaměstnance takovýmto prodejem vzejdou.
Sociální oddělení Pozemkového úřadu prohlásilo při této příležitostí, že se o kupní smlouvě dozvědělo teprve po jejím schválení a že by se bylo vzhledem ke zmíněné klausuli vyslovilo proti schválení smlouvy.
Vzhledem k tísní, ve které se správce Hanuš Kirschnek se svojí rodinou pro toto jednání Pozemkového úřadu ocitl, tážeme se:
1. Sdílí vláda názor Pozemkového úřadu, že dobrovolný prodej, ačkoli takovýto prodej předpokládá právní jednání Pozemkového úřadu, nelze považovati za provádění pozemkové reformy?
2. Jest vláda ochotna naříditi Pozemkovému úřadu, aby udíleje svolení k dobrovolnému prodeji měl zvláštní zřetel k ohrožené existenci zaměstnanců?
3. Jest vláda ochotna zabezpečiti ohroženou existenci správce Kirschneka přiměřeně k jeho schopnostem a jeho služební době?
V Praze, dne 29. května 1923.
Fahrner,
Hartl, Jelinek, Zuleger, A. Lippert, dr Mayr-Harting, Oberleithner, Luksch,
dr E. M. Herzig-ová, K.Friedrich, Vetter-Lilie.
Původní znění.
Interpellation
des Senators Fahrner und Genossen
an die Regierung
betreffend die Schädigung des Domänenverwalters Hans Kirschnek
in Fichtenbach b./Taus durch freiwilligen Abverkauf der Domäne Fichtenbach an die Stadtgemeinde Taus.
Das Ackerbauministerium hat mit Schreiben vom 21. Juli 1919, Zl: 19986/1919 über die Domäne Fichtenbach die Zwangsverwaltung verhängt. Am 28. Feber 1922 genehmigte das Bodenamt den Erben des früheren Besitzers von Fichtenbach Ing. Balke Berlin-Schöneberg, den freihändigen Verkauf dieser Domäne an die Stadtgemeinde Taus. Am 3./4. 1922 wurde Fichtenbach von der Stadtgemeinde Taus übernommen und die Zwangsverwaltüng am 15./4. 1922 aufgehoben.
Der vom Bodenamt genehmigte, Kaufvertrag enthält im Punkte 6, Absatz 3 nachstehende Klausel:
>Die Gemeinde Taus tritt in kein Dienstverhältnis mit den Angestellten des Grossgutes Fichtenbach wird aber unter den derzeitigen Bedingungen dieses Personal bis 1. April 1923 beschäftigen und entlohnen und ist es Pflicht der verkaufenden Partei, dafür Sorge zu tragen, dass mit 1. April 1923 die Dienstverhältnisse dieses Personals beendigt seien, insoweit es die Gemeinde Taus nicht als Gemeiadepersonal in seine Dienste nimmt:<
Auf Grund dieses Kaufvertrages erhielt Herr Verwalter Hans Kirschnek sofort nach dem Kaufabsehluss die Kündigung für 1. April 1923.
Eine Vorsprache bei der Rechtsabteilung des Bodenamtes zeitigte das Ergebnis, dass das Bodenamt einen freiwilligen Abverkauf nicht als Durchführung der Bodenreform anerkenne und demgemäss auch für die durch einen solchen erwachsenden Schäden für die Dienstnehmer nicht aufkommen will.
Die soziale Abteilung des Bodenamtes erklärte bei diesem Anlass, dass sie von dem Kaufvertrage erst nach dessen Genehmigung erfahren habe und dass sie mit Rücksicht auf, die vorerwähnte Klausel gegen die Genehmigung des Vertrages gewesen wäre.
In Anbetracht der Notlage, in welche der Verwalter Hans Kirschnek mit seiner Familie durch diese Vorgansweise des Bodenamtes versetzt worden ist, fragen wir an:
1. Teilt die Regierung die Ansicht des Bodenamtes, dass` ein freiwilliger Abverkauf, obwohl derselbe ein Rechtsgeschäft des Bodenamtes voraussezt, nicht als Durchführung der Bodenreform anzusehen sei
2. Ist die Regierung gewillt das Bodenamt anzuweisen, dass es bei der Eiteilung von Genehmigungen zum freiwilligen Abverkauf besondere Rücksicht zu nehmen hat auf die bedrohten Existenzen der Dienstnehmer?
3. Ist die Regierung gewillt die geschädigte Existenz des Verwalter Kirschnek seinen Fähigkeiten und seiner Dienstzeit entsprechend zu sichern?
Prag, am 29. Mai 1923.
Fahrner,
Hartl, Jelinek, Zuleger, A. Lippert, Dr. Mayr-Harting, Oberleithner, Luksch,
Dr. E. M, Herzig, K. Friedrich, Vetter-Lilie.
Tisk 1687/9.
Překlad.
Interpelace
senátorů Fahrnera, Hartla, Jelinka, dr Mayr-Hartinga, dr Herzig-ové,
Zulegera a soudruhů
na pana ministra školství a národní osvěty
o naléhavě nutné úpravě právních poměrů pěstounek mateřských škol.
Hmotná bída a politování hodná bezprávnost pěstounek mateřských škol byla v poslední době často předmětem podrobných rozprav jak v organisacích tohoto stavu samého, tak také ve stavovských sdruženích učitelů a učitelek vůbec. Tato otázka však obrátila na sebe pozornost také daleko za hraníce stavovských zastupitelstev. Důkazem toho jest, že kulturní výbor poslanecké sněmovny již opětovně považoval za vhodné poukázati na naléhavé rozřešení otázky právních poměrů pěstounek mateřských škol, že stejně jednalo plenum poslanecké sněmovny i Senátu pří projednávání skoro všech věcí školských a učitelských a že konečně poslanci a senátoři při mnohých návštěvách u vyučovací správy a u jiných vládních míst- hleděli uspíšiti konečné vyřízení uvedené otázky.
Vláda musela, donucena jsouc tak častými zmínkami o otázce pěstounek mateřských škol, otázku tuto zpracovati a proslýchá se již po delší dobu, že lze očekávati předložení vládního návrhu na úpravu právních, poměrů pěstounek mateřských škol. Pan ministr školství dokonce určil čas, kdy návrh tento bude předložen. V tomto návrhu měly býti rozřešeny všechny choulostivé podrobnosti tohoto předmětu, zejména příslušnost mateřské školy a to tak, že veškeré mateřské školství mělo býlí podřízeno ministerstvu školství. To by úplně odpovídalo zvláštní vlastností mateřské školy jakožto výchovného ústavu, jejímu významu jakožto podkladu pro obecnou školu, výsledkům vychování v mateřských školách a konečně ministerským nařízením ze dne 22. června 1872, čís. 4711 a ze dne 3. června 1881, čís. 5901, která zákonitě stanoví, že mateřská škola jest přípravou pro vyučování na školách obecných.
Návrh zákona, jenž měl býti předložen, měl však vyjíti vstříc jak otázce příslušností, tak také otázce jednotné úpravy požitků stavu pěstounek mateřských škol, bez rozdílu, působí-li na ústavech veřejných nebo soukromých.
Ohled na hospodářskou bídu a bezmeznou právní nejistotu stavu pěstounek na mateřských školách, ohled na nebezpečí, že příslušnice tohoto stavu, nebude-li se dále dbáti jejich požadavků, v hluboké resignaci nebudou již míti sil, aby vykonávaly povinnosti svého povolání stejně radostně, jak dosud jest známo, učiní panu ministrovi zajisté pochopitelným, že si podepsaní ještě jednou dovolují žádati, aby slíbený návrh byl předložen pokud možno ještě v jarním zasedání. Dovolují si znovu zdůrazniti známé požadavky pěstounek na mateřských školách:
a) konečné rozřešení otázky příslušnosti ve smyslu dřívějších nařízení, podle nichž svrchovanost nad celým mateřským školstvím přísluší ministerstvu školství;
b) úplné na roveň postavení všech pěstounek na mateřských školách, ať na veřejných nebo na soukromých ústavech, pokud jde o jejích platové požitky, se skupinou D státních úředníků;
e) aby z tohoto zákona vyplývaly stejné požitky pro staropensisty a novopensisty ve smyslu platných dotyčných zákonů o státních úřednících;
d) aby stát poskytl subvenci až do 50 % potřeb osobních všude tam, kde prostředky nedostačují;
a táží se:
1. uznává pan ministr oprávněnost těchto požadavků?
2. Jest ochoten podati slíbený návrh zákona, přihlížející k těmto požadavkům?
V Praze, dne 29. května 1923.
Fahrner, Hartl, Jelinek, dr Mayr-Harting, dr E. M. Herzig-ová, Zuleger,
Luksch, Vetter-Lilie, A. Lippert, K. Friedrich, Oberleithner.
Původní znění.
Interpellation
der Senatoren Fahrner, Hartl, Jelinek, Dr. Mayr-Harting, Dr. F. M. Herzig, Zuleger und Genossen.
an den Minister für Schulwesen und Volkskultur
in Angelegenheit der dringlichen Regelung der Rechtsverhältnisse der Kindergärtnerinnen.
Die materielle Not und die bedauerliche Rechtslosigkeit der Kindergärtnerinnen waren in den letzten Jahren oftmals Gegenstand eingehender Aussprachen sowohl in den Organisationen dieses Standes selbst wie den Standesvereinigungen von Lehrern und Lehrerinnen überhaupt. Die. Frage hat aber auch weit über die berufsständischen Vertretungen hinaus Aufmerksamkeit auf sich gelenkt. Beweis dafür ist, dass sich zu wiederholten Malen der Kulturausschuss des Abgeordnetenhauses bemüssigt fühlte, auf die dringliche Lösung der Frage der Rechtsverhältnisse der Kindergärtnerinnen hinzuweisen, dass desgleichen das Plenum des Abgerdnetenhauses wie des Senates bei der Behandlung fast aller Schul- und Lehrerangelegenheiten in gleicher Weise handelten und dass schliesslich in einer. Menge von Vorsprachen von Parlamentariern bei der Unterrichtsverwaltung und den anderen Regierungsstellen die endgültige Erledigung der angeführten Frage betrieben.
Die Regierung musste, gedrängt durch sovielfache Erwähnung der Kindergärtnerinnenfrage, dieselbe bearbeiten und es verlautet schon seit längerer Zeit, dass die Vorlage eines Regierungsentwurfes betreffend die Regelung der Rechtsverhältnisse der Kindergärtnerinnen in Aussicht steht. Es wurde sogar die Vorlage dieses Entwurfes durch den Herrn Unterrichtsminister zeitlich bestimmt. In diesem Entwurfe sollten alle heiklen Einzelheiten des Gegenstandes der Lösung zugeführt sein, in besonderen die Kompetenzangelegenheit des Kindergartens im Sinne einer Unterordnung des gesamten Kindergartenwesens unter das Schulministerium. Das entspräche ganz und gar der Eigenheit des Kindergartens als einer Erziehunsganstalt, der Bedeutung desselben als Unterbau für die Volksschule, den Erfolgen der Kindergartenerziehung und endlich den ministeriellen Verordnungen,vom 22. VI. 1872, Zahl 4711 und vom 3. VI. 1881, Zahl 5901, die den Kindergarten als Vofbereitungstätte für den Volksschulunter richt gesetzlich festlegen.
Der zur Vorlage bestimmte Gesetzentwurf sollte jedoch wie der Kompetenzfrage auch der Frage der einheitlichen Ordnung der Einkünfte des Standes der Kindergärtnerinnen entgegenkommen, gleichviel ob diese an öffentlichen und privaten Astalten wirken.
Die Rücksicht auf das wirtschaftliche Elend und die unbegrenzte Rechtsunsicherheit des Standes der Kindergärtnerinnen, die Beachtung der Gefahr, dass die Angehörigen, dieses Standes bei weiterer Nichtbeachtung ihrer Forderungen tief resigniert nicht mehr die Kraft aufbrächten, ihren Berufspflichten mit der bekannten Freudigkeit entgegengehen zu können, macht es den Herrn Minister gewiss begreiflich, dass die Unterzeichneten nochmals sich gestatten, den versprochenen Entwürf womöglich für die Frühjahrstagung zu, verlangen. Sie erlauben sich neuerlich die bekannten Forderungen der Kindergärtnerinnen zu betonen;
a) Endgültige Lösung der Kompetenzfrage im Sinne früherer Verfügungen, laut denen die Oberhoheit über das gesamte Kindergartenwesen dem Schullministerium zusteht;
b) völlige Gleichstellung aller Kindergärtnerinnen, ob an öffentlichen oder privaten Anstalten, in ihren Gehaltsbezügen mit der Gruppe D der Staatsbeamten;
c) gleiche Nutzniessung dieses Gesetzes für Alt- und Neupensionisten im Sinne der bestehenden diesbezüglichen Staatsbeamtengesetze;
d) Subventionierung bis zu 50 % der personellen Erfordernisse überall dort, wo die Mittel nicht ausreichen durch den Staat;
und fragen an:
1. Erkennt Herr Minister die Berechtigung dieset Forderungen?
2. Ist er bereit, den in Aussicht gesteliten Gesetzentwurf mit der Berücksichtigung dieser Forderungen einzubringen?
Prag, am 29. Mai 1923.
Fahrner, Hartl, Jelinek, Dr. Mayr-Harting, Dr. E. M. Herzig, Zuleger,
Luksch, Vetter-Lilie, A. Lippert, K. Friedrich, Oberleithner.
Tisk 1687/10.
Překlad.
Interpelace
senátorů dr Spiegela, dr Naegle,,dr Mayr-Hartinga a soudruhů
na pana ministra školství a národní osvěty
stran neustálého zasahování do vysokoškolské samosprávy.
Dva dni před příjezdem maršálka Focha do Prahy sdělilo ministerstvo školství a národní osvěty kanceláří rektorátu německé university v Praze - a dle doslechu stejným způsobem také ostatním vysokým školám - telefonicky, >že příštího pondělí (t. j. v den příjezdu maršálka Focha) přednášky odpadají.< Stává se to v tomto studijním roce již podruhé, že ministerstvo krátkou cestou zastaví přednášky na vysokých školách, i řadí se tento postup k jinakému zasahování do vysokoškolské samosprávy, jež musíme zaznamenávati. Kdo má zájem na trvání a na rozkvětu vysokých škol a komu záleží na tom, aby důstojnost a vážnost vysokých škol byla zachována, musí takováto opatření ministerstva školství pociťovati jakožto krajně trapná. Nechceme vůbec klásti váhu na to, zdali příjezd maršálka Focha vůbec jest závažným důvodem pro zastavení vysokoškolských přednášek a dále na to, zdali ovací, která se nestala spontaně, lze považovati za poctu pro maršálka. Stačí konstatovati, že se nesrovnává s duchem vysokoškolského zákonodárství, domnívá-li se ministerstvo, že jest oprávněno udíleti vysokým školám pokyny o tom, zdali se přednášky mají konati čili nic. Feriální dni jsou stanoveny ve všeobecných předpisech, a považuje-li některá vysoká škola za potřebné zařaditi k tomu zvláštní feriální den, pak jest k tomu zapotřebí jejího vlastního usnesení a vyučovací správa může jen jakožto dozorčí úřad míti příležitost, aby toto usnesení schválila anebo schválení odepřela.
Jsme nucení ohraditi se proti byrokratickému jednání s vysokými školami, jež odporuje jakékoli akademické a administrativní zvyklosti, i tážeme se pana ministra:
1. Stalo se zastavení přednášek z rozkazu pana ministra a jak je může v kladném případě odůvodniti?
2. Jest pan ministr ochoten pečovati o to, aby vyučovací správa napříště nezasahovala rušivě do vysokého školství a aby nedošlo k zasahování do vysokoškolské samosprávy?
V Praze, dne 29. května 1923.
Dr Spiegel, dr Naegle, dr Mayr-Hating,
K. Friedrich, dr E. M. Herzig-ová, Jelinek, dr Ledebur-Wicheln, Hartl, dr Koperniczky, dr Hilgenreiner, Vetter-Lilie, Ficza, Knesch, Luksch.
Původní znění.
Interpellation
der Senatoren Dr. Spiegel, Dr. Naegle, Dr. Mayr-Harting und Genossen
an den Herrn Minister für Schulwesen und Volkskultur
wegen fortgesetzter Eingriffe in die Hochschulautonomie.
Zwei Tage vor der Ankunft des Märschalls Foch in Prag wurde seitens des Ministeriums für Schulwesen und Volkskultur der Rektoratskanzlei der deutschen Universität in Prag - und dem Vernehmen nach in gleicher Weise auch den ubrigen Hochschulen - telephonisch mitgeteilt, >dass am nächsten Montag (das ist dem Tage der Ankunft des Marschalls Foch) die Vorlesungen entfallen.< Es geschieht in diesem Studienjahre schon zum zweitemale, dass das Ministerium Hochschulvorlesungen im kurzem Wege einstellt und es reiht sich: dieser Vorgang den sonstigen Eingriffen in die Hochschulautonomie, die wir zu verzeichnen haben, an. Wer an dem Bestand und an dem Aufblühen der Hochschulen ein Interesse hat und wem daranliegt, dass die Würde und das Ansehen der Hochschulen gewahrt werden, muss solche Verfügungen des Schulministeriums als äusserst peinlich empfinden. Wir wollen gar nicht Gewicht darauf legen, ob die Ankunft des Marschalls Foch überhaupt ein triftiger Grund für die Einstellung des Hochschulbetriebes ist und ferner, ob eine nicht spontan erfolgte Ovation als eine Ehrung für den Marschall angesehen werden kann. Es genügt die Feststellung, dass es nicht im Geiste der Hochschulgesetzgebung gelegen ist, wenn das Ministerium berechtigt zu sein glaubt, den Hochschulen Weisungen über, die Abhaltung eder Nichtabhaltung von Vorlesungen zu geben. Die Ferialtage sind in generellen Anordnungen festgelegt und wenn eine Hochschule das Bedürfnis empfindet, einen besonderen Ferialtag einzuschalten, so ist dazu ihr eigener Beschluss notwendig und die Unterrichtsverwaltung kann nur als Aufsichtsbehörde in die Lage kommen, diesem Beschluss die Genehmigung zu erteilen oder zu versagen.
Wir sehen uns genötigt, gegen eine jedem akademischen und administrativen Herkommen widerstreitenden bürokratischen Behandlung der Hochschulen Verwahrung einzulegen und richten an den Herren Minister die Anfrage:
1. Ist die Einstellung der Vorlesungen im Auftrage des Herrn Ministers erfolgt und wie vermag er sie bejahenden Falls zu begründen?
2. Ist der Herr Minister geneigt, dafür zu sorgen dass seitens der Unterrichtsverwaltung in Hinkunft keine Störung des Hochschulbetriebes erfolge und dass Eingriffe in die Hochschulautonomie unterbleiben?
Prag, am 29. Mai 1923.
Dr. Spiegel, Dr. Naegle, Dr. Mayr-Harting,
K. Friedrich, Dr. E. M. Herzig, Jelinek, Dr. Ledebur-Wicheln, Hartl, Dr. Koperniczky,
Dr. Hilgenreiner, Vetter-Lilie, Ficza, Knesch, Luksch.
Tisk 1687/11.
Interpelácia
senátorov Václava Chlumeckého, Ant. Svraky a súdruhov
na pána ministra verejných prácí
v záležitosti prepúšťania robotnikov z podbrezovskej štátnej železiarne.
V Podbrezovej prepúšťajú vo veľkom počte robotnikov a je pozoruhodne, akým spôsobom sa to deje.
Vrchný min. rada Kubát ujišťoval deputáciu podbrezovskeho robotníctva, že budú v prvom rade prepústení resp. penzionovaní tí, ktorí sú po stránke hospodárskej koľko - toľko zabezpečení. Pozdejšie ale bolo usniesené, že najprv majú byť prepustení tí, ktorí prácu nastúpili po 28. oktobrí 1918; ale v každom prípade má sa brať zretel na udržiavateľov rodin, s tou výnimkou, že tí ktorí boli viac razy trestaní, do ohladu neprijdú.
V skutočnosti, praktikuje sa vec docela inačej. Rozhoduje prislušnosť politicko-stranická: Komunistov prepúšťajú, či sú udržovatelmi rodín alebo nie. Naproti tomu zostávajú v práci ľudia slobodní, lebo ekonomický zaistení, keď sú príslušníkmi druhých strán.
Na ukázku uvádíme níekoľko konkretných prípadov:
1. Juraj Potančok, rod. r. 1895 pracuje od r. 1912,
2. Jozef Glóner, rod. r. 1901 pracuje od r. 1915,
3. Jozef Hanko, rod. r. 1902 pracuje od r. 1917,
4. Villiam Turčan, rod. r. 1903 pracuje od r. 1921.
Všetcia štyria výššej menovaní sú živitelmi rodin, Turčan dokonca vyživuje 7 členovú rodinu a všetcia sú nemajetní. (Obecní svedectvá majú interpelanti v rukách). Menovaní sú príslušníci strany komunistickej.
Naproti tomu v práci ponechaní sú:
1. Klement Otiepka, slobodný, rodený 17. XI. 1889, pracuje od 10. I. 1920. Pracuje tiež jeho brať Viktor Otiepka a ich otec má penziu. Nevyživujú žiadnu rodinu.
2. Rudolf Koričanský, slobodný, rod. 1897, pracuje od 19. I. 1920. Jeho otec má majetok, má vlastné kone a furmančí.
3. Ondrej Zachar, rodený 1894, pracuje od 6. VIII. 1920. Jeho rodičia sú majetní.
Títo traja sú ovšem soc. demokrati; ich prislušnosť k privilegovanej politickej strane zachránila ich pred nezamestnanosťou. Zaujímavé ale je, že brat Ondreja Zachara bol prepustený, a ten je - komunista.
Podpísaní sa pýtajú pána ministra:
1. Je to rozkaz ministerstva verejných prácí, aby boli vyhadzovaní z práce najprv komunisti, alebo to robia len podriadné orgány na vlastnú pesť?
2. Hodlá pán minister zjednať nápravu, aby sa tak jednostranne v našej demokratickej republike nejednalo?
Praha, 8. června 1923.
Václav Chlumecký, Ant. Svraka,
A. Friedrich, dr Wiechovski, F. Link., Jarolim, J. Barth, J. Reyzl, Jos. Průša, dr Heller, D. Löw, Polach, K. Stark, W. Niessner, Kiessewetter.
Tisk 1687/12.
Interpelácia
sanátorov Václ. Chlumeckého, Joz. Průši a súdruhov
na pána ministra Národnej Obrany
v záležitosti sebevraždy vojína Antonina Argaláša vo Zvoleni.
Dňa 11. aprila 1923 skončil vo Zvoleni vojín od 12. gulometnej roty, pluku č. 25. Antonín Argaláš sebävraždou. Jeho bezhlavé telo našlo sa v ten deň na dráhe pri železnom moste. Menovaný narukoval v oktobri 1922.
Pri mrtvole našel sa listok, na ktorom bolo nasledujúce napísané: >Toto nechávam na pána rotmistra Absolona, aby so mňou viac nejebal. Na zdar!<
Pri zisťovaní indentity bol tento lístok dňa 12. aprila 1923 predložený jeho bratovi Jánovi Argalášovi, ktorý písmo svojho brata poznal a dosvedčil: >Áno, to je písmo Antoninovo.< Tak to bolo v protokole zapísané a v prítomností kancelárského personálu Jánovi Argalášovi prečítané.
Dňa 25. mája 1923 išel sa Ján Argaláš informovat k okresnému nacelníkovi, čo sa vo veci vyšetřilo. Ten vedel, len toľko, že vojaka mrtvého najšli. Viac, nič! U okresného súdu dovedel sa ale, že pozostalé veci po bratoví sú tam (u okr. súdu) ale listok žiadny že tam nemajú. Ten tedy zmiznul, aby celá vec bola zatušovaná.
Interpelanti sa pýtajú:
1. Vie pán minister niečo o tejto smútnej veci?
2. Keď nie, či hodlá nechať túto záležitost dôkladne vyšetriť a prísne potrestať surové, neľudské jednanie rotmistra Absolona?
3. Hodlá pán minister tiež nechať vyšetriť, kto pomáhal zatušovať surové jednanie rotmistra Absolona a nechat aj toho exemplárne potrestat?
4. Hodlá pán minister podobné prípady surovostí, páchaných na vojínoch, ktorí sa bránit nemôžú, v budúcnosti znemožniť?
Praha, 8. júna 1923.
V. Chlumecký, J. Průša,
Polach, Barth, K. Stark, W. Lorenz, D. Löw, Anna Perthen-ová, dr Wiechowski, F. Link, Hladik, W. Niessner, Alb. Friedrich, Kiesewetter.
Tisk 1687/13.
Překlad.
Interpelace
senátora dr Naegle a soudruhů
na vládu
stran úředního znásilňování německého pravopisu.
Na interpelaci ze dne 15. prosince 1922, č. t. 1552/16, kterou podepsaní v téže věci podali, dala vláda dne 12. dubna 1923 (č. t. 1615/12) odpověď, která se jádru věci vyhýbá, ani se ho nedotýkajíc.
Interpelanti se ohražovali proti vládnímu výměru, že se německé označení pro >tschechoslowakisch< smí psáti jen s >č< a >v< a že obvyklý německý způsob psaní >tschechoslowakisch< jest >nesprávný<. Místo aby vláda nyní prokázala oprávnění k zákazu resp. rozkazu, jež popíráme, chce, uvádějíc jednotlivé příklady, dovoditi, že okolnost, že němčina nemá vlastních značek pro cizí hlásky, není důvodem, proč by se cizích značek u cizích slov nepoužívalo. To jest ovšem správno. Ale určovati, u kterých slov a jakým rozsahem se v němčině má užívati cizích značek, může býti přece pouze věcí poznenáhlého návyku německého lidu a věcí německé filologické vědy, nikdy však to nemůže býti obsahem úředních výměrů. Těmi nejvýše lze sankcionovati způsob psaní, který se ustálil zvykem a jejž filologická věda schválila. Ale chtít lidu proti jeho vůli úředním nařízením vnucovati pravopis jemu cizí a stanoviti, že jiný pravopis pod pohrůžkou nepřijetí ve spisech, úřadům podávaných, trpěn nebude, jest novým symptomem nedemokratického policejního ducha, jenž v tomto státě panuje.