Vtělovati myšlenky do formy zákona o sociálním
pojištění je nesporně velmi těžkým
úkolem. Poněvadž při všech podobných
zákonech sledují se problémy národohospodářské
a sociální, lze jen stěží předvídati
všechny jednotlivosti, jež může přinésti
skutečný život. Vycházíme-li
s tohoto stanoviska, nemůže býti žádnou
výtkou pro jeho tvůrce, když nyní podávají
navrhovatelé tuto osnovu zákona, jejímž
hlavním obsahem jest, vlastně opravení jistých
nedostatků zákona a částečné
uplatnění toho, co se nepodařilo do zákona
vložiti při jeho usnášení.
Bylo sice uvažováno o tom, že doba od 1. července
1926, kdy zákon začal se prováděti
v praksi, je příliš krátká, než
aby tu byl úplný obraz o potřebě jeho
opravení. A bylo by snad účelno, aby se nemusilo
v dohledné době přijíti s návrhy
opravnými znova, počkati s novelisací vůbec
ještě několik roků.
Než poněvadž vláda podává
návrh již v době nynější,
činíme tak i my, přicházejíce
s návrhy na četné doplňky a opravy
zákona, jsouce při tom vedeni přesvědčením,
že přece jen bude na prospěch věci,
když nyní se opraví zákon tam, kde jeho
nejasnost působí v praksi značné obtíže.
Zvláště v předpisech, upravujících
poměry dělnické, nutno jasnost zákona
pokládati za kardinální předpoklad
zdaru celého jeho provádění.
Navrhovatelé nemohli ovšem, podávajíce
návrh, nepřihlížeti k tomu, že
zatím vyšel v republice Rakouské spolkový
zákon z 1. dubna 1927, č. 125 spolkového
zákona o dělnickém pojištění,
v němž byly uplatněny nové myšlenky,
jež přinesl zatím vývoj. Pokládali
proto navrhovatelé za nutné recipovati i z tohoto
zákona některé myšlenky, jichž
vtělení do návrhu zřejmě poslouží
jak pojištěnému dělnictvu, tak i sociálně
pojišťovací praksi.
Přes to, že zákon č. 221/1924 je všeobecně
uznáván za velkou vymoženost našich pracujících
vrstev, nelze přece jen přehlížeti,
že v mnohém směru obsahuje strohosti, které
nelze nadále podržeti.
Není na příklad možno ponechati v zákoně
absolutní lhůtu karenční bez náhrady,
vylučovati z nároku na dávky nemocenského
po případě invalidního a starobního
pojištění družku, obmezovati pomoc v mateřství
na nedokonalou míru dávek, vázati nárok
vdovy na důchod takovými podmínkami, které
vlastně pak činí nárok ilusorním
atd.
Pokud jde o stránku finanční, dobře
uvážili navrhovatelé, že některé
jejich zlepšující návrhy budou míti
i dosti silný reflex na výdaje nositelů pojištění.
Než pokud jde o nemocenské pojišťovny, stará
se návrh, aby se úhrada našla ve zvýšeném
pojistném na nemocenské pojištění,
jež navrhuje se u § 159, a pokud jde o pojištění
invalidní a starobní ve vyšší úrokové
míře, kterou očekávají, byť
i ne s optimismem, z jakého vychází návrh
stran občanských (vlády).
Ostatně celá otázka úhrady nákladu
invalidního a starobního pojištění
není tak pevně fundována, aby při
volbě určité sazby pojistného byla
plná záruka její přesnosti. Vímeť,
že nejdůležitější početní
faktor, s kterým se při stanovení průměrné
premie podle principu kapitálové úhrady počítá,
t. j. číslice invaliditní, je reflexem hospodářských
poměrů ve státě a zejména poměrů
na trhu pracovním a bude měnlivá, takže
teprve čas ukáže je ve skutečném
světle buď nadsazeného optimismu aneb pesimismu.
Proto také § 158, odst. 2. zákona, poněvadž
se takovéto výkyvy očekávají,
stanoví, že v určitých periodách
mají se Ústřední sociální
pojišťovnou přezkoumati sazby pojistného
s hlediska srovnání výsledků skutečných
s očekávanými a počítá
se již, jak z povahy věci plyne, s regulací
pojistného podle potřeby.
V jednotlivostech podotýkáme:
K § 2.
Pří praktickém provádění
zákona objevilo se, že vymezení pojmu vedlejšího
nebo příležitostného zaměstnání
je spojeno se značnými obtížemi, ježto
nelze pro něj stanoviti jednotné definice, jak zřejmo
i z dosavadní judikatury, která vymezujíc
tento pojem podle okolností konkrétního případu,
srovnává jednou jednotlivé pracovní
činnosti určité osoby bez ohledu na příjmové
zdroje a jejich výši (sr. na př. nález
N. s. s. z 30./6. 1924, č. 7344/24), jindy zase zkoumá,
v jakém poměru je sporná činnost k
celkové hospodářské a sociální
situaci té které osoby (sr. na př. nález
N. s. s. z 31./12. 1924, č. 13760/23). Stejně je
tomu tak při vymezení pojmu zaměstnání
příležitostného. Vyhrazuje se proto,
jakožto východisko nejsnadnější,
nařizovací moci, aby sama určila, do jaké
míry zaměstnání vedlejší
nebo příležitostná nebudou podrobena
povinnému pojištění podle praktických
zkušeností, zejména až vejde v účinnost
i zákon č. 148/1925 Sb. z. a n. o pojištění
osob samostatně hospodařících, který
také vylučuje z pojistné povinností
zaměstnání vedlejší a příležitostná.
Je ostatně vždy snadnějším měniti
nařízení nežli zákon.
Povinnému pojištění podrobiti sluší
zajisté i zaměstnance tuzemských podniků
pro vzduchoplavbu a mezinárodní dopravu, kteří
povahou svého zaměstnání jsou nuceni
vykonávati práce mimo území Čsl.
republiky, dokud nedojde k přesnější
úpravě mezistátními smlouvami.
Dále podrobují se povinnému pojištění
invalidnímu a starobnímu příslušníci
náhradní zálohy, vykonávající
vojenský výcvik podle § 3 zák. č.
53/1927 o ročním kontingentu branců, o náhradní
záloze a o některých změnách
branného zákona. § 2, odst. 1. tohoto zákona
stanoví, že branci, kteří jsou odvedení
přes počet uvedený v § 1 cit. zákona,
zařadí se do náhradní zálohy,
v níž jsou povinni podrobiti se vojenskému
výcviku. Podle § 3 téhož zákona
trvá tento výcvik 12 týdnů. Doba vojenského
výcviku je pro příslušníky náhradní
zálohy vlastně zákonitou presenční
službou a trvá u nich jen proto kratší
čas než služba presenční podle
branného zákona, že jsou jí účastny
pouze osoby, zasluhující ohledu z důvodů
rodinných, hospodářských a sociálních,
bez nichž by dotyční občané musili
vykonati brannou povinnost dle zákona branného.
Není tedy důvodu, proč by občané
tito neměli býti po dobu vojenského výcviku
podrobeni povinnému pojištění invalidnímu
a starobnímu stejně jako ostatní branci.
K § 5.
Podle prvního odstavce úvodního ustanovení
zákona č. 125/1927 o organisaci politické
správy, nastupují všude, kde zákony
mluví o župě, županovi, župních
úřadech, župních zastupitelstvech, župních
výborech a senátech, zemských župních
svazech, na místo těchto názvů název
země, resp. název příslušných
zemských orgánů. Vzhledem k tomu bylo vypustiti
i z ustanovení písm. a) název "zemských
župních svazů" a "žup".
Z § 5 písm. a) vypouštějí se také
slova. "čítajíc v to i zaměstnance
drah, sloužících veřejné dopravě",
a to z toho důvodu, že pojem těmito slovy vyjádřený
je obsažen již v pojmu "podnikův",
tím spíše, když oním rčením
rozuměly se podle názoru činitelů
na sdělávání zákona č.
221/1924 zúčastněných jen státní
dráhy, nikoliv též dráhy soukromé.
Z povinného pojištění vylučují
se také členové rodiny zaměstnavatelovy,
ovšem jen pokud pracovní poměr nebyl založen
písemnou smlouvou. Na písemné smlouvě
pracovní činí se závislou pojistná
povinnost proto, že ústně nebo mlčky
uzavřená smlouva pracovní mezi zaměstnavatelem
a členy jeho rodiny dá se v praksi těžko
dokázati, mají-li strany úmysl vyhnouti se
povinnému pojištění, jako se dá
zase snadno předstírati tam, kde strany mají
úmysl pojištění sobě vynutiti.
K § 6.
Snížení hranice věkové, jak se
navrhuje v § 112, která vedle čekací
doby je podmínkou nápadu důchodu starobního,
z 65. na 60. rok u mužů a na 55. rok u žen, vyžaduje
také, aby věkové rozhraničení
osob podle § 6 písm. b) bylo podle toho upraveno.
Snížena proto navrhovaným zněním
hranice věková pro možnost vzniku pojistné
povinnosti u mužů na 57. rok a u žen na 52. rok.
Ustanovení § 6, lit. b) v navrhovaném znění
se však nevztahuje na osoby, které
a) před účinností tohoto zákona
nebo po jeho účinnosti, avšak ještě
před dovršením 57. u mužů a 52.
roku u žen byly pojištěny podle právních
předpisův o pensijním pojištění
soukromých zaměstnanců nebo podle zákona
o pojištění u báňských
bratrských pokladen, stačí-li při
přestupu těchto osob do zaměstnání
povinně pojištěného podle tohoto zákona
premiová reserva provedená dřívějším
nositelem pojištění na Ústřední
sociální pojišťovnu podle § 241 a
242 ke snížení vstupního věku
pod uvedenou hranici věkovou;
b) před dokonáním uvedeného věku
byly již jednou pojištěny pro případ
invalidity a stáří podle tohoto zákona;
c) po účinnosti tohoto zákona, avšak
před dovršením uvedeného věku
byly ve službách zaměstnavatelů, uvedených
v § 5, pís. a), u nichž byly vyloučeny
z povinného pojištění invalidního
a starobního podle § 6, písm. a), stačí-li
převodní částka převedená
dřívějším zaměstnavatelem
na Ústřední sociální pojišťovnu
podle § 240, odst. 2. a 3. ku snížení
vstupního věku pod uvedenou hranici věkovou;
d) byly dříve pojištěny podle IV. knihy
říšského pojišťovacího
řádu v Německu a pokračovaly na základě
vl. nař. č. 321/1920 Sb. z. a n. v pojištění
u zemské úřadovny Všeobecného
pensijního ústavu v Opavě a byly po 1. červenci
1926 již pojištěny u okresní nemocenské
pojišťovny v Hlučíně.
Novým ustanovením § 6, lit. d) rozšiřuje
se vyloučení z povinného pojištění
invalidního a starobního také na osoby uvedené
v § 2, odst. 1. č. 3 a 6 zákona č. 89/1920
o pensijním pojištění soukromých
zaměstnanců. Jde totiž o to, aby tak jako z
povinného pojištění pensijního
byli i z invalidního a starobního pojištění
vyloučeni zaměstnanci nucených svazků
zájmových, jakož i zaměstnanci zákonně
uznaných náboženských společností,
pokud jim zaměstnavatel sám zaručuje pensijní
zaopatření, i když jde o zaměstnance
vykonávající jinak práce pojištěním
povinné podle § 2 zák. č. 221/1924.
Dále jde o zaměstnance cizozemských podniků,
kteří nemají v tuzemsku pevného závodu
a o zaměstnance, kteří se toliko dočasně
v tuzemsku zdržují, provázejíce svého
zaměstnavatele, jenž nemá v tuzemsku řádného
bydliště. Není důvodu, proč by
osoby ty měly podléhati pojištění
invalidnímu, když je vylučuje zákon
pensijní.
Citováním § 2, odst. 1. č. 4 pens. zákona
má se učiniti zbytečným zvláštní
ustanovení § 6, písm. c) dosavadního
znění.
K § 7.
N. s. s. vyslovil v nálezu z 14./4. 1927, č. 6399,
zásadu, že vznik nebo zánik pojištění
nemocenského nepojí se k pouhému faktu vykonávání
či nevykonávání prací neb služeb,
nýbrž že tu je vždy spojitost se smluvním
poměrem, takže pojistný poměr vyžaduje
ke svému vzniku a zániku uzavření
smlouvy služební a zahájení prací
na základě této smlouvy, pokud se týče
zrušení služební smlouvy a zastavení
práce smluvní a že pouhé nevykonávání
prací neb služeb za trvání pracovního
poměru nemá v zápětí zánik
pojištění, vyjma případ §
7, odst. 3 na konci, nastane-li pojistný případ
a ztráta způsobilosti pracovní. Kdyby tato
zásada měla zůstati v platnosti, nastaly
by za dosavadního stavu zákonného velmi často
případy, kdy pojistný poměr trvá
se všemi nároky pro pojištěnce z něho
plynoucími i po ukončení výkonu prací,
ačkoliv zaměstnavatel nebude povinen platiti pojistné
až do skončení pracovního poměru.
Jeví se proto nutným změniti ustanovení
§ 7 i § 160 zákona tak, aby trvání
pojistného poměru bylo uvedeno v soulad s trváním
platební povinnosti zaměstnavatelovy.
Dále pokládali navrhovatelé za nutné
vyjádřiti v § 7, odst. 2., že i před
podáním přihlášky zaměstnavatelem
může nemocenská pojišťovna z úřední
moci vysloviti výměrem pojistnou povinnost invalidní
a starobní, nemá-li vznik tohoto pojištění
záviseti úplně a přihlášce
zaměstnavatelově.
K § 12.
Navrhovaným zněním 2. odstavce tohoto paragrafu
má se zejména zameziti sporům, k nimž
zavdávalo podnět dosavadní znění,
a zabezpečiti placení pojistného v invalidním
a starobním pojištění za plné
kalendářní týdny a nepřerušované
odbytí čekací doby i při zkrácené
době pracovní.
K § 15.
Navrhovaná změna tohoto paragrafu má zabezpečiti
dokonalejší ochranu zaměstnavatelů před
prozrazováním poměrů v závodě.
K § 16.
Navrhovaná změna odst. 1. tohoto paragrafu, pokud
jde o event. povinnost zaměstnavatele, uhraditi pojišťovně
náklady šetření nutného za účelem
předpisu pojistného, má zabezpečiti
řádné vedení a uschovávání
mzdových záznamů.
K § 17.
Změna odst. 1. souvisí se změnou § 7.
Nelze přehlížeti, že dodržování
poměrně krátké přihlašovací
lhůty působí zaměstnavatelům
obtíže hlavně v případech, kdy
přijímají nebo propouštějí
najednou velký počet zaměstnanců.
Proto se má navrhovanou změnou odst. 2. přihlašovací,
pokud se týče odhlašovací povinnost
zaměstnavatelů v mezích tímto ustanovením
a stanovami určených podle potřeby ulehčiti.
Ustanovením odstavce 4. v navrhovaném znění
má se odstraniti těžce pociťovaný
nedostatek dokladů o průběhu pojištění
obligatorním zavedením legitimací, kterým
se přiznává v § 137, odst. 3 průkazná
moc. Zavedením legitimací má se také
obmeziti vydání výměrů o pojistné
povinnosti na míru nezbytně nutnou.
K § 20.
Poslední věta odst. 1. v dosavadním znění
byla vypuštěna v souvislosti se změnou navrhovanou
v § 7.
U odst. 2. provedená změna stačí po
názoru navrhovatelů úplně k tomu,
aby účele, jejž dosavadní § 20,
odst. 2. sledoval, bylo dosaženo. Má se tedy hlavně
také s ohledem na menší živnostníky
a zemědělce obmeziti náhradní povinnost
na případy, které měl § 32 starého
nemocenského zákona na mysli a na případ,
kdy zaměstnavatel s úmyslem fraudolosním
přihlásil zaměstnance na nižší
mzdu.
K § 24.
Změna odstavce 1. sleduje odstranění sporů
o pojistnou příslušnost.
K § 25.
Dosavadní znění odst. 1. zavdávalo
podnět k pochybnostem, lze-li zemědělské
a lesní zaměstnance, kteří pracují
v obvodech, pro něž nebyla dosud zřízena
pojišťovna zemědělská, pojišťovati
u okresní nemocenské pojišťovny. Přijetím
navrhované změny takové pochybnosti budou
odstraněny.
K § 72.
V případě zrušení nebo změny
obvodu okresní nemocenské pojišťovny a
zřízení pojišťovny jiné,
zejména zemědělské, nebylo dosud žádné
zákonné kautely, která by zabezpečovala
existenci přebytečných zaměstnanců
zrušené nebo co do obvodu okleštěné
pojišťovny. Tuto kautelu má zjednati změna
odst. 5.
K § 93.
Navrhovanou změnou má se odstraniti především
mezera v dosavadním textu tohoto paragrafu, v němž
scházelo ustanovení o tom, ke kterému svazu
má přistoupiti pojišťovna, jež dosud
žádnému svazu nenáleží a
která pro usnesení o přistoupení k
určitému svazu nedosáhla předepsané
většiny, nebo nebyla-li do svazu přijata. Dále
stanoví se přesněji působnost svazu
a upravuje se otázka tvoření svazů
nových, jakož i zániku svazů.
K § 95.
Nepříznivé důsledky, které
má absolutní doba karenční pro pojištěnce,
aniž by současně vykazovala v praksi vůbec
nějaký finanční efekt pro pojišťovny,
mluví pro její odstranění. Budiž
k vůli zajímavosti konstatováno, že
na př. rakouský zákon o dělnickém
pojištění má sice také 3 denní
absol. karenci, ale zavedl ji proto, že § 1154 b) o.
z. o. ve znění v Rakousku platném zaručuje
v případě nemoci dělníku plnou
úhradu mzdy a v případě, že dělník
by neměl v nemoci nároku na tuto úhradu,
ponechává se stanovám pojišťovny
určiti, aby nemocenské za prvé tři
dny nemoci bylo také poskytováno.
Změna § 95, I. č. 2. odst. 3. souvisí
se změnou § 12.
Zvýšením peněžité dávky
pojištěnce v těhotenství a šestinedělí
má se odstraniti neudržitelný a nezdravý
zjev, že v době rozhodné pro vývin dítěte
a zdraví rodičky má táž vystačiti
s příjmem značně zmenšeným
proti době normální výdělečné
činnosti a normálního zdravotního
stavu.
Pomoc při porodu přiznává návrh
i družce pojištěnce (§ 95, II. č.
3. odst. 3), protože důvody svého času
proti zrovnoprávnění družky s manželkou
v příčině nároků ze
soc. pojištění vzhledem k poslání
zákona o sociálním pojištění
v dnešní moderní době neobstojí.
V samotné zprávě výboru sociálně
politického a rozpočtového č. 4795
z roku 1924 doznává se, že manželka pojištěncova
potřebovala by vedle pomoci porodní asistentky po
jistou dobu po porodu také příspěvku
peněžitého, aby uhradila zvýšené
potřeby domácnosti. Tomuto přesvědčení
návrh náš plně vyhovuje.
Pokud navrhujeme obligatorní poskytování
premie za kojení po dobu 26 týdnů, jest toto
opatření odůvodněno praksí,
v četných pojišťovnách jíž
prováděnou.
Další odstavec (§ 95, II. č. 3. odst.
5) upravuje po vzoru něm. říš. poj.
řádu a rak. zák. o dělnickém
pojištění otázky, která pojišťovna
je povinna poskytnouti příspěvku za kojení,
změní-li pojištěnka vstupem do zaměstnání
pojišťovnu.
Důvod změny § 95, III. č. 1. je zřejmý
a vyplňuje se jí mezera dosavadního textu.
Zrušením § 95, III. č. 2. posled. odstavec
má se v příčině nároku
na pohřebné odstraniti ustanovení o konkurenci
pohřebného z titulu úrazového pojištění
s pohřebným z titulu pojištění
nemocenského. Ustanovení taková byla by pojištěnci
pociťována jako těžká křivda,
protože nikdy nepochopí, proč mají nárok
na požitky pouze z jednoho pojištění,
když přípěvek byl placen na oba druhy
pojištění, což platí i o navrhovaném
zrušení § 125 až 127.
Nové znění posl. odst. § 95, III. č.
2. má učiniti přítrž různým
výkladům v příčině nároku
na pohřebné, když několik pojištěnců
vypravilo pohřeb příslušníka
rodiny a má se jím též vyplniti určitá
mezera dosavadního textu.
K § 96.
Hlavním účelem změny tohoto paragrafu
bylo, aby mezi příslušníky rodiny byla
pojata i družka z důvodů na jiném místě
již uvedených.
K § 97.
Dosavadní text tohoto paragrafu připouštěl
různé výklady o způsobu počítání
čekací doby rodinného pojištění
a o trvání nároku na dávky rodinného
pojištění, jakož i o způsobu počítání
ochranné lhůty. Navrhovaným novým
textem tyto potíže mají býti překonány.
K § 101.
Vynecháním slov "a podle......... až.........
dávky" z dosavadního textu tohoto paragrafu
má se čeliti zbytečné komplikaci výkladu.
Jest samozřejmé, že kdyby pojištěnka
zůstala po celou dobu pojištěna u pojišťovny,
od níž se vymáhá náhrada za předpokladu,
že by se i u této pojišťovny změnila
mzdová třída, musila by pojišťovna
v každém případě poskytnouti
pojištěnce dávky podle změněné
mzdové třídy.
K § 104.
Změnou ustanovení písm. a) má se usnadniti
nemocenským pojišťovnám rozhodnouti se
buď pro snížení pojistného nebo
místa toho pro výplatu nemocenského zaměstnavateli,
aby byl odškodněn za poskytovanou mzdu.
K § 105.
Změnou tohoto paragrafu dává se nemocenským
pojišťovnám větší volnost
zaříditi statutární zlepšení
dávek podle finanční situace pojišťovny
a podle potřebnosti pojištěncovy.
K § 106 - 137.
Připravované neoficielní návrhy občanských
stran na změnu zákona čís. 221/1924
obsahují, pokud je navrhovatelům známo, různá,
ovšem nepatrná zlepšení dávek pojištěnců
i v invalidním a starobním pojištění.
Z tohoto zjevu, jakož i z té další okolnosti,
že toto zlepšení pokládají navrhovatelé
ze stran občanských za proveditelné i při
částečném snížení
pojistného, jak se podle všeho také na základě
zvláštních propočtů pojistně-matematických
přesvědčili, musí utvrditi v přesvědčení,
že i podle názoru dnešních odpůrců
sociálního pojištění jsou jistá
zlepšení dávek možná již dnes
bez ohrožení pojistně-matematických
základů, na nichž je zákon čís.
221/1924 postaven.
Hájíce zájem vrstev, jež zastupují
a které jsou zákonem č. 221/24 nejvíce
dotčeny, totiž pojištěnců, odhodlali
se navrhovatelé podati také návrhy na zlepšení
dávek invalidního a starobního pojištění.
V § 106 bylo zapotřebí uvésti mezi dávkami,
jež Ústřední sociální
pojišťovna je povinna poskytovati, také nově
zaváděné dávky: výbavné
(§ 120 a) a nemocenské ošetření
poživatelům důchodu (§ 122 a).
V § 107 musila býti podmínka čekací
doby rozšířena také na výbavné
podle 120 a) a vypouští se u tohoto ustanovení
slova "z nichž musí spadati........ " až
do konce věty "....... před nápadem
dávky", poněvadž toto ustanovení
zmařilo by význam ustanovení § 129.
Jako odstavec 2. vkládá se do § 107 ustanovení,
že uplynutí čekací doby se nežádá,
byla-li invalidita nebo smrt pojištěncova způsobena
úrazem, který nezakládá nároku
na důchod z pojištění (zaopatření)
úrazového, ježto v takových případech
nebude se nikdy jednati o spekulativní získávání
nároku na důchod, kterému má ustanovení
o čekací době právě čeliti.
Změna § 108, odst. 1. nevyžaduje vysvětlivek.
§ 109, odst. 2. v navrhovaném znění
má respektovati zvláštní poměry
v zemědělství.
Změny §§ 111, 112, 113, 114, 115, 116, 117, 118,
119, 120, nový § 120 a), dále § 121, nový
§ 122,a) a změny § 123, 134 a 137 nalézají
svá zdůvodnění ve všeobecné
části důvodové zprávy a všeobecných
připomínkách k § 106 - 137, jakož
i v nutnosti upraviti zákon tak, aby vyhověl potřebám
skutečného života dělníka. Zvláštní
zmínky zasluhují zlepšení; která
přináší tento návrh provdavším
se pojištěnkám, vystupujícím
ze zaměstnání (§ 120 a), jakož
i zvýšení věkové hranice dětí,
schovanců, osvojenců a vnuků ze 17 na 18
let dle analogie jiných zákonů. K odůvodnění
těchto zlepšení a zvláště
pokud jde o navrhované zvýšení státního
příspěvku, sluší zdůrazniti,
že je nezbytnou povinností státu, aby se k
nejpočetnější svojí třídě,
k dělnictvu a k vdovám dělnickým choval
aspoň poměrně tak štědře,
jako k vrstvám ostatním, zejména výrobním,
v jichž zájmu se ve státním rozpočtu
nijak nešetří. Nutno-li vzhledem k tomu označiti
navrhovaná zlepšení dávek za nejvýš
spravedlivá, pak nemohli navrhovatelé s jich návrhem
otáleti i přes případnou námitku,
že nejsou podložena propočty pojistně-matematickými
a že vyžadují zvýšení sazby
pojistného. V té příčině
stanoví sice § 158, odst. 2. a 3., že výše
pojistného může býti měněna
pouze zákonem na základě pojistně-matematického
zkoušení finanční rovnováhy Ústřední
sociální pojišťovny a na základě
statistického šetření v obdobích
nejméně pětiletých, leč ani
samotná vláda podáním vládního
návrhu čís. 1225/27 již po jednoročním
působení zákona čís. 221/1924
nerespektovala jeho cit. ustanovení.
Nepokládali proto ani navrhovatelé ustanovení
ta za překážku podání vlastních
zlepšovacích návrhů.
K § 149.
Navrhovaná změna má chrániti nemocenskou
pojišťovnu.
K § 158.
Nová stylisace odst. 1. a 2. souvisí s navrhovaným
zvýšením dávek v invalidním a
starobním pojištění. Výše
pojistného může býti stanovena teprve
na základě nových pojistně-matematických
propočtů.
K § 159.
Zvýšením pojistného na nemocenské
pojištění z 5% na 6% mají se odstraniti
jednak neblahé účinky nálezu N. s.
s. ze dne 14. IV. 1927 čís. 6399, které postihly
všechny nemocenské pojišťovny tou měrou,
že by byly nuceny žádati značné
zvýšení pojistného snad i nad výši
navrhovanou, jednak má se jím docíliti navrhovaného
zlepšení dávek nemocenských.
K § 162.
Navrhovanou změnou odst. 2 má býti odstraněna
pochybnost, zda zaměstnavatel je povinen platiti pojistné
za učně beze zření k tomu, zda učeň
(volontér, praktikant) má mzdu na penězích
čili nic. Tím, že se stanoví povinnost
zaměstnavatele k placení celého pojistného
za učně, je přihlíženo k okolnosti,
že při této kategorii zaměstnanců
jde o osoby, které nejsou za své výkony plně
odměněny.
K § 163.
Napříště nemá býti ponecháno
stanovám určení příspěvkového
období, které by nevyhovovalo oprávněným
potřebám zaměstnavatelů.
K § 174.
Změnou odstavce 1. tohoto paragrafu má se dostáti
zákonného podkladu výkladu, jenž se
dával v praksi už nynějšímu znění
tohoto ustanovení.
K § 185 a), 189 a 239.
Vzhledem k tomu, že nemocenské pojišťovny
vyměřují pojistné na oba druhy pojištění
a že vydáním platebních výměrů
je vlastně už řešena prejudicielní
otázka pojistné povinnosti, je zřejmo, že
i rozhodnutí o pojistné povinnosti přísluší
nemocenské pojišťovně; jedině v
případech vyloučení podle § 5
písm. a) a 6 písm. a) jest vyhraditi rozhodnutí
Ústřední sociální pojišťovně,
která má možnost přezkoumati rovnocennost
s hlediska pojistné matematiky.
Změny provedené v §§ 189 a 239 mají
vyplniti mezery dosavadního textu.
K § 241.
Dosavadní znění nemohlo býti aplikováno
na všechny případy, kdy poslední nositel
pensijního pojištění by měl při
přestupu do zaměstnání povinně
pojištěného podle zákona čís.
221/1924 vydati Ústřední sociální
pojišťovně premiovou reservu. Dále mohly
by se v praksi vyskytnouti určité nesrovnalosti
v premiových reservách, vydávaných
tím kterým nositelem pensijního pojištění.
Navrhovaná změna odst. 2. tyto nedostatky odstraňuje.
Odst. 3. v navrhovaném znění upravuje přechody
v tomto odst. uvedené a vyplňuje tak mezeru dosavadního
§ 241.
K § 244.
Aby chudinské zaopatření nemohlo býti
upíráno, kde má vyšší cenu
než opětované peněžité dávky
podle zákona čís. 221 z roku 1924, zrušuje
se odstavec 1. §u 244.
K § 253.
Změna tohoto paragrafu souvisí se změnou
§ 2, odst. 4.
Ostatní změny nevyžadují vysvětlivek.
Z návrhu tohoto vzejde zvýšený náklad
ze státních prostředků pouze při
zvýšení státního příspěvku
k důchodu. Zvýšený náklad v prvých
létech bude jen nepatrný a teprve asi od 5. roku
provádění zákona bude se postupně
po částkách, nikoliv pro stát citelných,
zvyšovati. Bude jej možno uhrazovati z rozpočtových
úspor a z logicky klesajících nákladů
na zaopatření válečných poškozenců.
Z důvodů formálních navrhujeme, aby
návrh tento přikázán byl výboru
sociálně politickému.