Ve všech otázkách,
týkajících se mezinárodní přepravy,
vysoké smluvní strany se odvolávají
na Úmluvu a Statut barcelonský z 20. dubna 1921
o svobodě transitu. Jejich vzájemné styky
se budou nadále říditi ustanoveními
těchto ujednání.
Vysoké smluvní strany
použijí ve vzájemném styku ve všech
otázkách, týkajících se mezinárodního
režimu železničního, ustanovení
Úmluvy a Statutu o mezinárodním režimu
na železnicích, sjednaných v Ženevě
9. prosince 1923.
U plavby na mezinárodních
řekách se vysoké smluvní strany odvolávají
na ujednání upravující tuto plavbu
a zejména na úmluvu a Statut barcelonský
z 20. dubna 1921 o režimu vodních cest mezinárodního
významu a na Mezinárodní Úmluvu pařížskou
z 23. července 1921, stanovící definitivní
mezinárodní statut dunajský. Jejich vzájemné
styky se budou nadále říditi ustanoveními
těchto ujednání.
Vysoké smluvní strany
se dohodly, že ve vzájemném styku uvedou bezodkladně
v účinnost ustanovení Úmluvy a Statutu
ženevského z 9. prosince 1923 o mezinárodním
režimu námořních přístavů
s výhradou doplňujících ustanovení,
uvedených níže.
Lodi československé
mohou vplouti do jednoho nebo do několika přístavů
francouzských, aby zplna nebo z částî
bud' vylodily cestující nebo náklady přicházející
z ciziny, anebo nalodily cestující nebo náklady
do ciziny určené.
Vláda československá
se zavazuje, že neučiní žádných
opatření aniž připustí, aby organisace
jí kontrolované učinily jakákoli opatření
a že nesjedná s cizími vládami nebo
organisacemi jakoukoli dohodu, které by ve svém
účinku vylučovaly francouzské lodi
a námořní obchod nebo zacházely s
nimi v kterémkoli směru méně příznivě
než s vlajkou československou neb s vlajkou státu
třetího, zejména jestliže jde
o přepravu statků, cestujících a vystěhovalců
z Československa neb z některého státu
cizího, kteří by projížděli
částí území československého
kteroukoli cestou nebo do kteréhokoli přístavu
nebo z něho. Vláda francouzská přijímá
se své strany tentýž závazek,
co se týče československých lodí
a námořního obchodu.
Vysoké smluvní strany
budou zacházeti s loďmi, s plavebními společnostmi
nebo s vystěhovaleckými podniky druhé smluvní
strany stejně jako s loďmi, společnostmi a
podniky domácími nebo kteréhokoli státu
třetího, požívajícího
nejvyšších výhod, při přepravě
vystěhovalců, kteří přicházejí
z jejich území, nebo jimi projeli a nalodí
se v kterémkoli přístavu.
Tímto článkem
nejsou však nikterak dotčena ustanovení zákonů
a předpisů o podmínkách, kterým
jest podrobeno buďto oprávnění k přepravě
vystěhovalců nebo zřizování
jednatelství těmito společnostmi nebo podniky.
Vysoké smluvní strany
budou uznávati národnost lodí podle vlastních
zákonů a předpisů a zjistí
ji podle dokumentů a listin, chovaných na palubě
a vyhotovených příslušnými úřady
země, které loď patří.
S každou československou
lodí, která by byla donucena nepohodou nebo vyšší
mocí uchýliti se do některého francouzského
přístavu, bude se ve všech směrech zacházeti
jako s loďmi státu, požívajícího
nejvyšších výhod. Stejně tomu bude,
uvázne-li nebo ztroskotá-li československá
loď na pobřeží francouzského území.
Vysoké smluvní strany
budou zacházeti ve vodách vnitrozemských,
stejně jako ve svých vnitrozemských přístavech
otevřených obchodu, s loďmi druhé smluvní
strany a s jejich posádkami i náklady stejně
jako s loďmi, s posádkami i s náklady státu
požívajícího nejvyšších
výhod.
Při veškerých
poplatcích a dávkách spojených s vnitrozemskou
plavbou, vysoké smluvní strany nebudou ve svých
vnitrozemských vodách nebo ve svých vnitrozemských
přístavech, otevřených obchodu, zacházeti
s loďmi druhé strany, s jejich posádkami i
náklady méně příznivě
než se svými vlastními loďmi, posádkami
i náklady nebo s loďmi, s posádkami
i s náklady státu, požívajícího
nejvyšších výhod.
Ustanovení, obsažená
v obou předchozích odstavcích, se netýkají
přepravy mezi dvěma přístavy téže
domácí vnitrozemské plavební sítě.
Veškeré lodi náležející
Čechoslovákům nebo některé
československé společnosti, rovněž
lodi náležející Francouzům nebo
lodi, které podle francouzského práva jsou
uznány za lodi francouzské, pokládají
se v duchu této úmluvy za lodi vysokých smluvních
stran.
Pro všechny produkty požívající
nejvyšších výhod, plodiny nebo výrobky
přicházející a pocházející
z republiky Československé hudbu požívati
při dovozu do francouzských osad, zvaných
assimilovanými, t. j. těch, jež mají
v zásadě tentýž celní režim
jako země mateřská, sazeb minimálního
tarifu, ať již to jest
tarif mateřské země, nebo ať jde o tarif
zvláštní.
Při dovozu do celního
území československého budou požívati
plodiny nebo výrobky z francouzských osad, zvaných
assimilovanými, jsou-li vyjmenovány v seznamu C,
celních sazeb a výhod uvedených v řečeném
seznamu, a ať již jsou v seznamu C vyjmenovány
nebo nikoli, budou požívati nejvyšších
výhod.
V osadách tak zvaných
neassimilovaných, t. j. těch, jež mají
zvláštní celní režim, a v Tunisu,
budou požívati produkty pocházející
a přicházející z republiky Československé
nejnižších celních sazeb, jež tam
jsou nebo budou přiznávány kterékoli
jiné mocnosti v důsledku tarifních opatření
nebo obchodních úmluv.
Produkty z francouzských
osad, zvaných neassimilovanými, z protektorátů
a z mandátových území budou při
dovozu do Československa požívati nejvyšších
výhod.
Ustanovení článků
III., VI., VII., VIII., IX., X., XI., XII., XIII. a XIV. o výměně
zboží mezi oběma zeměmi, platí
též pro francouzské osady a Tunis.
V přístavech francouzských
osad budou požívati obchodní lodi československé
nejvyšších výhod, podvolí-li se
ustanovením veřejného pořádku
a bezpečnosti, jakož i místním zákonům
a předpisům.
Přiznání
nejvyšších výhod neopravňuje Československo,
aby požadovalo přednostních výhod, jež
Francie přiznává nebo přizná
francouzským osadám, protektorátům
a mandátním územím na svém
celním území, nebo výhod, které
osady a protektoráty přiznávají neb
přiznají Francii, francouzským osadám,
protektorátům a mandátním územím.
Jestliže by nastaly v jejich
režimu celním, obchodním nebo měrovém
změny, které by rušivě působily
na provádění této úmluvy; vysoké
smluvní strany přiznávají si podle
vzájemné lahody právo předložiti
kdykoliv jakoukoli žádost, směřující
k dosažení změny nebo přizpůsobení
této úmluvy, aniž by byly povinny napřed
ji vypověděti.
Kdyby jednání o
této žádosti neměla do dvou měsíců
výsledku, může postižená strana
vypověděti tuto úmluvu s tím, že
pozbude platnosti po dvou měsících.
Neshody, jež by vznikly mezi
vysokými smluvními stranami o výklad nebo
provádění této úmluvy a nemohly
býti vyřešeny cestou diplomatickou, budou předloženy,
podle vzájemné dohody, kompromisní cestou
bud' Stálému mezinárodnímu soudnímu
dvoru za podmínek a podle
řízení stanoveného jeho statutem,
anebo soudu arbitrážnímu za podmínek
a podle řízení stanoveného haagskou
úmluvou z 18. října 1907 pro smírné
řešení mezinárodních sporů.
Nedohodnou-li se obě strany
na kompromisu, jedna i druhá strana bude míti po
předběžném měsíčním
ohlášení právo přednésti
spor přímo cestou žádosti Stálému
mezinárodnímu soudnímu dvoru.
Tato úmluva bude ratifikována
a výměna ratifikací provedena bude v Paříži.
Úmluva vstoupí v platnost dnem, o němž
se obě vlády dohodnou.
Vysoké smluvní strany
budou moci vypověděti tuto úmluvu počínajíc
1. dubnem 1929 tak, aby pozbyla platnosti po třech měsících.
ČEMUŽ NA SVĚDOMÍ
příslušní plnomocníci, náležitě
k tomu cíli oprávnění, podepsali tuto
úmluvu a přitiskli na ni své pečeti.
DÁNO V PAŘÍŽI,
dvojmo, dne 2. července 1928.